Лобідка
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 19:05, 28 березня 2023; Nvulizko.if20 (обговорення • внесок)
Зміст
Cловник Грінченка
Лобідка, -ки, ж. Ум. отъ лобода. ЗЮЗО. I. 113.
Сучасні словники
Словник української мови у 20 томах
ЛОБІ́ДКА, и, ж. зменш.-пестл. до лобода́.
"Було навіть таке, що підемо нарвемо лобідки, пожаримо на печі та й їмо, бо смачна була (з мемуарної літ.)."
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ЛОБОДА, и, жін. Найпоширеніший бур'ян, що засмічує посівні та городні культури; листя деяких видів цієї рослини вживають у їжу, як шпинат, салат тощо.
"Хома журився, що лобода й кукіль у просі зародився (Левко Боровиковський, Тв., 1957, 159); Лобода біла росте не тільки на полі, але й на городах, левадах, по канавах тощо (Бур'яни і боротьба з ними, 1957, 39)."
Українська міфологія
ЛОБОДА, (лобідка) — символ нужди та вбогості.
"кажуть і співають: «Постав хату з лободи, — до чужої не веди!»; «Ото ласа їда з часником лобода!»"
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
Див. також
Вас зацікавить!