Заіржавіти
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 20:31, 26 листопада 2017; Yvmartianova.iff17 (обговорення • внесок)
Заіржавіти, -вію, -єш, гл. Покрыться ржавчиной, заржавѣть. Була колись правда, та заіржавіла. Посл.
Зміст
Сучасні словники
Орфографічний словник української мови
Заіржавіти - дієслово, недоконаний вид, I дієвідміна
Академічний словник української мови(1970-1980)
ЗАІРЖАВІТИ, іє і ЗАРЖАВІТИ, іє, док. Покритися іржею, ржею. Турбаєві здалося, що весь секрет Горбатюка — саме в цьому. Не повісив [шаблі], як він, не дав заіржавіти... (Микола Руденко, Остання шабля, 1959, 85); [Сестра Мархва:] Іч, як замок заржавів.. Певно років з десять буде, як відпирався (Панас Мирний, V, 1955, 108); * Образно. — Трудимось теж на совість. Бо краще вже згоріти на роботі, ніж заіржавіти від неробства (Олесь Гончар, Тронка, 1966, 69)
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |