Отчина
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 23:54, 20 листопада 2017; Ossemenenko.gi14 (обговорення • внесок)
Отчи́на, -ни, ж. = Отчизна 1. Чуб. V.
Зміст
Сучасні словники
[1]
Академічний тлумачний словник
ОТЧИ́НА, и, жін., заст. 1. уроч. Вітчизна. Про дальню мріючи отчину, Ти залишала край чужий; Я пам'ятаю цю годину, І плач і стогін мій смутний (Михайло Драй-Хмара, Вибр., 1969, 209); Радуйся, Україно, Мила моя отчино, Прийшла в наш степ новина (Іван Вирган, В розповні літа, 1959, 151). 2. Спадщина від батьків; батьківщина. Василько схопився з місця: — Не треба, Даниле, не хочу я сам. Будемо разом.. Хай буде наша отчина спільна (Антон Хижняк, Д. Галицький, 1958, 420).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |