Відмінності між версіями «Лярва»
Рядок 30: | Рядок 30: | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[90032776 full1338032436.jpg|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[90032776 full1338032436.jpg|x140px]] | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:33ккк.jpg|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:33ккк.jpg|x140px]] | ||
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Птпвтапота.jpg|x140px]] |
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Photoicon.png|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Photoicon.png|x140px]] | ||
|} | |} |
Версія за 19:46, 24 жовтня 2016
Ля́рва, -ви, ж. (Лат. Larvæ - привид, спочатку маска, личина [1] [2] [3] [4] [5] [6], пор. З сучасним італ. Larva - личинка або латинським же mascus - привид) - в давньоримській міфології душа (дух) померлого злого (за іншими відомостями - молодого [7]) людини, що приносить живим нещастя і смерть [8]. Можливо, мають відношення до ларам.
У давньогрецькій міфології аналогом давньоримської лярви був лемур, нічний дух (грец. Λεμούρια, лат. Lemures) [8], внаслідок чого в різних європейських мовах для цього духу можуть вживатися назви як лемур, так і лярва (подібно паралельного употребленіію імен Геракл / Геркулес , Гермес / Меркурій і ін.) у сучасному поетичному стилі російської мови слово лярва може вживатися як синонім слову маска.
У стародавньому світі
Для запобігання загрози з боку лярв в Римі 9, 11 і 13 травня кожного року влаштовувалися спеціальні «очисні» нічні церемонії, т. Н. Лемурії або лемураліі [9], під час яких храми закривалися, а шлюби не укладалися [8].
У Римі ( «Фастів», п. V) описаний особливий обряд. Глава сім'ї мав стати вночі і зробивши обмивання рук, брати в рот чорні боби, після кидати їх через плече і повторювати за дев'ять разів, що даними бобами він спокутує себе і своїх близьких. Після дії він був зобов'язаний дев'ять разів стукати в мідний таз і вимагати від лемурів покинути будинок. [10]
У середньовічну демонологію слово лярва перейшло з античності, де позначало привид трагічно загиблої людини [8] [11] [12]. Августин наводить думку Апулея, що після смерті злі люди стають ларве (лат. Laruas) [13].
Згідно «Словника грецької та римської міфології» (фр. Dictionnaire de la mythologie grecque et romaine, Larousse, 1998) [14] французького вченого Жоеля Шмідта (фр.) Лярви є душами людей, які скоїли тяжкі злочини, або людей, які не похованих належним чином . Лярви приймають вид відьом або скелетів, насилаючи на людей страх, нервові хвороби та епілепсію [14].
В інших мовах
У Венеції тип білої маски для громадян, що повторює правильні контури людського обличчя, носив назву larva або volto [7] [15] [16], простуючи до первісного значення слова личина. У багатьох європейських мовах латинське слово larvæ вживається по відношенню до личинок комах (нім. Larve, англ. Larva, ісп. Larva, фр. Larve). Термін вперше введений Карлом Ліннеєм шляхом запозичення з латинської мови слова larvæ в своєму первинному значенні личина, маска. У слов'янських мовах слово личинка (біл. Лічинка, хорв. Ličinka, сербохорв. Ličinka, словен. Ličinka) є калькою, буквальним перекладом з лат. larva (личина, маска). Можливо, що ім'я Ляури (Laura), виючого і плаче духу з албанської міфології, що має вигляд зловмисної жінки, також походить від лат. larva.
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках
Ілюстрації
x140px | ![]() |
![]() |
![]() |