Відмінності між версіями «Хоружий»
(не показані 2 проміжні версії цього учасника) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
'''Хоружий, -жого и пр. '''= '''Хорунжий и пр. ''' | '''Хоружий, -жого и пр. '''= '''Хорунжий и пр. ''' | ||
[[Категорія:Хо]] | [[Категорія:Хо]] | ||
− | + | [[Файл:Хорунжий.jpg|міні]] | |
==Сучасні словники== | ==Сучасні словники== | ||
− | + | ===Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980).=== | |
− | == | + | ХОРУ́НЖИЙ, жого, чол., іст. |
− | + | ||
− | + | 1. Особа, що носила прапор або корогву війська; прапороносець. У руках Сомко держить золоту булаву Богданову; над ним розпустили хорунжі й бунчукові військову корогов і бунчук (Пантелеймон Куліш, Вибр., 1969, 166). | |
− | + | ||
− | + | 2. У XVII—XVIII ст. на Україні — особа, що входила до складу генеральної старшини й головним чином інспектувала військо, а також була охоронцем великого полкового і малого прапора. Єремія привіз з собою шляхтичів католиків Яна Бесядовського та свого слугу Криштофа Сіножацького, чернігівського хорунжого, настановив їх старостами та осадчими (Нечуй-Левицький, VII, 1966, 18); В кривому заулку лежала оселя сотенного хорунжого Лави (Петро Панч, Гомон. Україна, 1954, 73). | |
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | 3. Перший офіцерський чин у козачих військах дореволюційної Росії, який відповідав підпоручику й корнету; особа, що мала цей чин. Офіцерський дроздовський полк був у повній формі, там полковники були за взводних, а капітани й поручики билися як прості солдати, і командував ними донський хорунжий, що за рік зробився генералом (Юрій Яновський, II, 1958, 253); Хорунжий Сокира, кремезний парубок, ..сидів на канапі, опустивши голову на руки (Петро Панч, I, 1956, 197). | |
==Див. також== | ==Див. також== | ||
+ | uk.wikipedia.org | ||
==Джерела та література== | ==Джерела та література== | ||
+ | Словник української мови: в 11 томах. — Том 11, 1980. — Стор. 131. | ||
==Зовнішні посилання== | ==Зовнішні посилання== | ||
+ | http://sum.in.ua | ||
[[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/підрозділ]] | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/підрозділ]] | ||
[[Категорія:Слова 2016 року]] | [[Категорія:Слова 2016 року]] |
Поточна версія на 22:48, 18 жовтня 2016
Хоружий, -жого и пр. = Хорунжий и пр.Зміст
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980).
ХОРУ́НЖИЙ, жого, чол., іст.
1. Особа, що носила прапор або корогву війська; прапороносець. У руках Сомко держить золоту булаву Богданову; над ним розпустили хорунжі й бунчукові військову корогов і бунчук (Пантелеймон Куліш, Вибр., 1969, 166).
2. У XVII—XVIII ст. на Україні — особа, що входила до складу генеральної старшини й головним чином інспектувала військо, а також була охоронцем великого полкового і малого прапора. Єремія привіз з собою шляхтичів католиків Яна Бесядовського та свого слугу Криштофа Сіножацького, чернігівського хорунжого, настановив їх старостами та осадчими (Нечуй-Левицький, VII, 1966, 18); В кривому заулку лежала оселя сотенного хорунжого Лави (Петро Панч, Гомон. Україна, 1954, 73).
3. Перший офіцерський чин у козачих військах дореволюційної Росії, який відповідав підпоручику й корнету; особа, що мала цей чин. Офіцерський дроздовський полк був у повній формі, там полковники були за взводних, а капітани й поручики билися як прості солдати, і командував ними донський хорунжий, що за рік зробився генералом (Юрій Яновський, II, 1958, 253); Хорунжий Сокира, кремезний парубок, ..сидів на канапі, опустивши голову на руки (Петро Панч, I, 1956, 197).
Див. також
uk.wikipedia.org
Джерела та література
Словник української мови: в 11 томах. — Том 11, 1980. — Стор. 131.