Кахоль
Кахоль, -хля, м. = кахель. Мені все одно — що кахоль, що пічка
Зміст
Сучасні словники
Ка́хлі (переважно в множині, однина ка́хель, ка́хля) — різновид кераміки, художньо-декоративна плитка, що використовується для личкування печей, стін осель і палаців, фонтанів тощо. Кахлі мають цінну властивість: вони накопичують тепло, поступово віддаючи його та не перегріваючи повітря в приміщенні.
Слово «кахель» через посередництво пол. kafel, kachel походить від нім. Kachel. Майстрів, що працюють з кахлями, називають кахлярами.
При використанні кахель, як елемента архітектурного декору в інтер'єрах та екстер'єрах, їх розподіляють за формою та призначенням на пласкі, карнизні, кутові.
Довге використання кахель обумовило і їх співідношення до мистецьких стилів. Існують кахлі ранішнього і пізнього середньовіччя, доби Відродження, кахлі доби бароко, доби класицизму, доби історичних стилів 19 століття, кахлі доби сецесія (модерн) тощо. Серед відомих майстрів, що зверталися до створення кахель — Антоніо Фіделі, Врубель Михайло Олександрович .
Коробчаті і архітектурні кахлі виробляють за старими і сучасними технологіями і використовують у реставраційних роботах. Сюжетні, одноколірні кахлі деяких епох давно стали предметами колекціонування приватних осіб і музеїв. В різних містах існують різноманітні колекції кахлів (орнаментальних і сюжетних) доби голландського бароко з міста Делфт, кахлів Португалії (азулежу), Італії, Білорусі тощо. Кахлі так званого петровського бароко початку 18 століття (голландські і місцевого виробництва) експонує музей Ермітаж, Петербург.
Невеличка колекція сюжетних і безсюжетних кахлів існує і в місті Києві.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
КАХОЛЬ. Словник української мови Б.Грінченка.