Кукобити
Куко́бити, -блю, -биш, гл. 1) Устраивать, заботливо собирать въ одно мѣсто. 2) — кого́. Заботиться о комъ, объ его одеждѣ, пищѣ, удобствахъ. Зовсім знемігся на силах; не мав снаги й себе самого кукобитиГ. Барв. 247.
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках КУКО́БИТИ «збирати, набувати; влаштовувати; піклуватися, доглядати, плекати» не зовсім ясне; можливо, первісною є форма [куку́блитися], що могла бути утворена за допомогою префікса ку- (ко-) від кубло́ «гніздо; лігво» (пор. кубли́тися «гніздитися», п. ст. kębłać (kąbłać) «пестити, плекати»; пов’язується також (ЭССЯ 13, 90–91) з псл. kuka (kukъ) «гак»;
КУКО́БИТИ, блю, биш; мн. кукоблять; недок., перех., діал. Доглядати. Зовсім знемігся [батько] на силах; не мав снаги й себе самого кукобити (Ганна Барвінок, Опов.., 1902, 247).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 4, 1973. — Стор. 387.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |