Залицяння
Залицяння, -ня, с. Ухаживаніе, любезничаніе. Не до козацького залицяння було убогому бурлаці. Хата. 159. Дівчатам до любого повабу, а молодим козакам до залицяння.
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ЗАЛИЦЯ́ННЯ, я, сер. Дія за значенням залицятися. — Ще.. в вісімнадцять [років] мені.. надокучили компліменти паничів та й їх дурне причепливе залицяння (Нечуй-Левицький, IV, 1956, 240); Та й сміху ж було з Прокопом Івановичем на тім залицянні: вона до його, а він од неї, як од чорта (Олекса Стороженко, I, 1957, 191); Реготала [Орися] парубкам в обличчя, насміхаючись із їхніх залицянь (Григорій Тютюнник, Вир, 1964, 128); * Образно. Заревли великі дзвони, Щоб сідлали хлопці коні, Щоб мечі-шаблі гострили Та збирались на весілля, На веселе погуляння, На кроваве залицяння (Тарас Шевченко, II, 1953, 42).
Словник української мови за редакцією Б.Д.Грінченка
Залиця́ння, -ня, с. Ухаживаніе, любезничаніе. Не до козацького залицяння було убогому бурлаці. Хата. 159. Дівчатам до любого повабу, а молодим козакам до залицяння.
УКРЛІТ.ORG_Cловник
ЗАЛИЦЯ́ННЯ, я, с. Дія за знач. залиця́тися. — Ще.. в вісімнадцять [років] мені.. надокучили компліменти паничів та й їх дурне причепливе залицяння (Н.-Лев., IV, 1956, 240); Та й сміху ж було з Прокопом Івановичем на тім залицянні: вона до його, а він од неї, як од чорта (Стор., І, 1957, 191); Реготала [Орися] парубкам в обличчя, посміхаючись із їхніх залицянь (Тют., Вир, 1964, 128); * Образно. Заревли великі дзвони, Щоб сідлали хлопці коні, Щоб мечі-шаблі гострили Та збирались на весілля, На веселе погуляння, На кроваве залицяння (Шевч., II, 1953, 42).
Іноземні словники
Словари и энциклопедии на Академике
залицяння -я, с. Дія за знач. залицятися.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Cпоріднені слова зі словника Бориса Грінченка
Залицятися
Горнутися
Чіплятися
Зовнішні посилання
Матеріал з Вікіпедії
Залицяння — поведінка людей і тварин, яка передує спаровуванню.