Дзизкучий
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Дзизкучий, -а, -е. Жужжащій.
Великий тлумачний словник сучасної української мови
Дзижчати -чи́ть, недок. Видавати одноманітні дрижачі звуки під час польоту (про комах). || Швидкими рухами, польотом і т. ін. створювати такі звуки.
…То диму молоко душа на жито точить,
З телячих стійл йдемо в шатро сталевих днів,
Маячить шлях один й не підуть наші очі
Ловити злота цвіт, блукати по стерні.
Бузок дзеленькотів про содові заводи,
Дзизкучий дзиз опік в ту мить змарнілий зір,
Коли заліз в твій спів — у мед золоторотий —
Й зазнав, які пісні везуть твої вози.
Та як же хороше гуртом зорю кохати
І мити їй в ставах волосся блиск рудий,
А з днем новітнім йти — з цим півником чубатим —
По пахощах життя у зоряні сади.
Хвильовий Микола
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |