Архва
Зміст
Словник Грінченка
А́рхва, -ви, ж. Арфа.
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках
Академічний тлумачний словник (1970—1980)
АРФА, и, жін. Щипковий музичний інструмент, що має форму трикутної рамп з натягнутими на ній струнами. Увійшли невольниці з арфами і заграли чудові пісні (Нечуй-Левицький, IV, 1956, 25); І грає арфа, мов у сні, Про щось солодке і болюче, І все життя — як ліс дрімучий, Як ліс терновий навесні (Олександр Олесь, Вибр., 1958, 370); Під колесами плутаються порвані телефонні проводи, наче струни розбитої арфи (Василь Кучер, Чорноморці, 1956, 217).
Еолова арфа — дерев'яна рамка з натягнутими на ній струнами, які мелодійно звучать під дією вітру. Пролітав буйний вітер край вежі, Що стояла самотньо на кручі, Там знайшов він еолову арфу; Він шарпнув її довгії струни — І всі струни озвалися співом, Лагіднішим од вітру дзвінкого (Леся Українка, I, 1951, 128).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 1, 1970. — Стор. 63.
Музичні терміни
АРФА (іт. -arpha) - струнний щипковий музичний інструмент давнього походження. Сучасна арфа має 46 струн та 7 педалей для перестроювання основного звукоряду (до - бемоль мажор) в інші тональності. Діапазон А. від Ges1 до fis4. А. має ніжний, дзвінкий, сріблястий за тембром звук. Застосовується як сольний, ансамблевий та оркестровий інструмент.
Універсальний словник-енциклопедія
АРФА багатострунний щипковий музичний інструмент трикутної форми (хордофон); була відома в Малій Азії, стародавньому Єгипті та Греції; сучасна арфа має 46 струн і 7 педалей для їх настроювання.
Словник іншомовних слів
АРФА арфа; ж.(нім.) 1. Багатострунний музичний інструмент 2. заст. Машина для очистки і сортування зерна.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Арфа
Пісні та література
АРФАМИ, АРФАМИ... П.Тичина
АРФАМИ, АРФАМИ...сл. П.Тичина виконують Сестри Тельнюк
Цікаві факти
Арфа - тип щипкового музичного інструменту, в якому жильні і металеві струни зростаючої довжини натягнуті між резонаторним корпусом з декою і так званою шийкою. Звук отримують за допомогою защипування струн пальцями або, дуже рідко, плектрами, що кріпляться до пальців. На відміну від арфи в цитрі струни натягнуті під прямим кутом до деки.
Беручі своє походження від однострунного музичного луку, арфи використовувалися як церемоніальний інструмент в шумерському і єгипетському мистецтві ще в III тисячолітті до н.е. Спочатку арфи були цибулеподібними, потім вони поступилися місцем кутовим (у формі трикутника), з шийкою, розташованою під нахилом до деки. На таких кутових арфах різного розміру грають в ансамблях або сольно, ставлячи один кінець інструменту на землю або тримаючи його на плечі. З Близького Сходу арфа потрапила на Яву і до Китаю, а також до північно-західної Європи. Про арфу європейського типу можна знайти деякі згадки в творах римських авторів, але найдавніше зображення арфи – ірландська скульптура VIII ст. Додавши передню колонку для більшого натягнення струн, європейці (ймовірно, кельти) підсилили звучність східної арфи.
В середні віки і в епоху Відродження трикутна арфа, що має від 7 до 30 струн, була поширеним інструментом для акомпанементу. Пізніше, з розповсюдженням гучнішого і простого в обігу клавесину, арфа втратила популярність, яка знову повернулася до арфи лише в кінці ХVIII ст., коли фортепіано, у свою чергу, випередило клавесин за попоулярністю.
Відтоді арфа зберігає своє значення як типово жіночий інструмент, що своїм теплим колоритом, а часто і блиском, збагачує оркестрову палітру. Використання арфи як сольного, ансамблевого і оркестрового інструменту стало можливим завдяки технічним удосконаленням, які привели до створення арфи з педалями подвійної дії, винайденої С. Ераром приблизно у 1810 році. За допомогою цих педалей можна двічі переладити струну, підвищивши звук на півтону і тон, і тим самим забезпечити хроматичний звукоряд в діапазоні шести з половиною октав.