Подзвонити
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 19:57, 23 вересня 2012; Matasar.ei (обговорення • внесок)
Подзвони́ти, -ню́, -ниш, гл. 1) Позвонить. Ой помер мій Давидко, поховали й ног не видко. Редькою подзвонила, ріпкою поминала. Чуб. V. 797. 2) Позвенѣть. За ворітечка вийшла, ключами подзвонила. Чуб. ІІІ. 235.