Мурування
МУРУВА́ННЯ, я, сер.
1. Дія за значенням мурувати. [Четвертий чоловік:] Я не вірив, що з того мурування буде діло (Леся Українка, I, 1951, 456); Спочатку в бригаді Панько підносив цеглу, потім затирав цемент, аж через місяць підпустили його вчитися мурування (Юрій Смолич, Сорок вісім.., 1937, 144).
2. Кам'яна або цегляна будівля; частина споруди з каменю, цегли. Як на гріх, і пічники їй трапились якісь норовливі, свавільні і легковажні. Мурування робили наспіх, незграбно (Яків Баш, Надія, 1960, 48); Тут [у павільйоні «Наука»] експонуються амфори й монети, зразки кам'яного мурування й різьблені кістяні прикраси (Наука і життя, 10, 1967, 30).
Сучасні словники
Академічний тлумачний словник української мови [[1]]
МУРУВАННЯ, я, с . 1. Дія за знач. мурувати.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
https://www.youtube.com/watch?v=MHtk86IBGRQ&t=237s
Див. також
Урок №1, мурування з горизонтальними діафрагмами
https://dvpbud.ucoz.ua/index/urok_1_muruvannja_z_gorizontalnimi_diafragmami/0-362
Урок №"2, мурування стін з природних і бетонних каменів
https://dvpbud.ucoz.ua/index/urok_2_muruvannja_stin_z_prirodnikh_i_betonnikh_kameniv/0-210
Урок №3, декоративне мурування стін
https://dvpbud.ucoz.ua/index/urok_3_dekorativne_muruvannja_stin/0-299
Джерела та література
#Академічний тлумачний словник української мови [[2]]
#СЛОВНИК [[3]]