Лун
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 14:51, 21 листопада 2021; Sishuhailo.im20 (обговорення • внесок)
Лун, -на, м. = Лунь. Луна піймати. Умереть.
Зміст
Сучасні словники
Великий тлумачний словник сучасної української мови
Лун -а, ч. Те саме, що лунь.
- Луна піймати — вмерти.
Словник української мови: в 11 томах
- Том 4, 1973. — Стор. 556.
- ЛУНЬ, я, чол. і рідко ж. Хижий птах родини яструбиних із сірувато-білим пір'ям у самців. Своє гніздо лунь очеретяний улаштовує в заростях високої болотяної рослинності (Корисні птахи України.., 1950, 74);
- Часом пропливе над тією пустинею у тихому повітрі одинока лунь біла (Данило Мордовець, I, 1958, 87);
- У порівняннях. Обізвався старий дід з білою, як лунь, бородою (Панас Мирний, III, 1954, 308).
- Лунь тебе (його і т. ін.) вхопить — помре хто-небудь.
- Тобі там буде не до чмиги, Як піднесуть із оцтом фиги, То зараз вхопить тебе лунь (Іван Котляревський, I, 1952, 121).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |