Грання
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 13:32, 21 листопада 2021; Sishuhailo.im20 (обговорення • внесок)
Грання́, -ня́, с. 1) Игра на инструментѣ. Почули вони весільне грання. Драг. 111. Були танці під грання своїх музик. Левиц. Пов. 8. 2) Дѣтскія игры.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови: в 11 томах
- Том 2, 1971. — Стор. 158.
- ГРАННЯ́, я, сер. Дія за значенням грати і гратися.
- В номерах часто були танці під грання своїх музик (Нечуй-Левицький, I, 1956, 340);
- Сьогодні йому вже не хотілося гратись. Ігор усе мовчав, бо було невимовно соромно признатися, що за гранням не мав часу взятись за книжку (Олесь Донченко, VI, 1957, 121);
- Він був абсолютний профан у складній теорії більярдного грання (Юрій Смолич, Сорок вісім... 1937, 64); — Де ж там до грання [в драмгуртку], коли й бігати на ті репетиції щовечора? (Василь Кучер, Трудна любов, 1960, 320).
Граматичний словник української мови
- Слово: грання́. Частина мови: іменник середнього роду, неістота. Флексія, суфікс: -я.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |