Ославлювати
Ославлювати, -люю, -єш, гл. = Ославляти.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ОСЛАВЛЮВАТИ, юю, юєш і рідко ОСЛАВЛЯТИ, яю, яєш, недок., ОСЛАВИТИ, влю, вши; мн. ославлять; док., перех., рідко.
1. ким і без додатка. Поширювати погану славу (плітки, осуд, огуду і т. ін.) про кого-небудь; обмовляти, гудити, неславити. [Гапка:] Не ославлюй нас, Домко, гріх тобі буде! (Марко Кропивницький, II, 1958, 174); — Не сплять, не дрімають мої воріженьки, — було каже Марина, — ославили мене, молоду (Нечуй-Левицький, I, 1956, 87); Всі пригадали — хто не пам'ятає — на весь Буймир Ганна невістку ославила (Костянтин Гордієнко, Чужу ниву.., 1947, 172);
// Те саме, що ганьбити 1. — Буду старатися. Даю слово не ославити нашого заводу (Василь Кучер, Прощай.., 1957, 52).
Словник української мови за редакцією Б.Д.Грінченка
Ославлювати, -люю, -єш, гл. = ославляти.
УКРЛІТ.ORG_Cловник
ОСЛА́ВЛЮВАТИ, юю, юєш і рідко ОСЛАВЛЯ́ТИ, я́ю, я́єш, недок., ОСЛА́ВИТИ, влю, виш; мн. осла́влять; док., перех., рідко. 1. ким і без додатка. Поширювати погану славу (плітки, осуд, огуду і т. ін.) про кого-небудь; обмовляти, гудити, неславити. [Гапка:] Не ославлюй нас, Домко, гріх тобі буде! (Кроп., II, 1958, 174); — Не сплять, не дрімають мої воріженьки, — було каже Марина, — ославили мене, молоду (Н.-Лев., І, 1956, 87); Всі пригадали — хто не пам’ятає — на весь Буймир Ганна невістку ославила (Горд., Чужу ниву.., 1947, 172); // Те саме, що ганьби́ти 1. — Буду старатися. Даю слово не ославити нашого заводу (Кучер, Прощай.., 1957, 52).
2. Поширювати добрі чутки про кого-небудь; славити, вихваляти. Ославили розумною, чесною та ще й умілою учителькою (Свидн., Люборацькі, 1955, 50).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |