Павур
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 10:03, 3 червня 2021; Aoklymenko.fzfvs20 (обговорення • внесок)
Паву́р, -ра, м. = Павич. Вх. Лем. 446.
Зміст
Сучасні словники
Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ПАВИ́Ч, а, чол.
1. Те саме, що пава 1. На дереві скрізь пурхали райські птиці та павичі (Нечуй-Левицький, III, 1956, 295); За штахетами на пташиному дворі — райдужна карусель з індиків, цесарок та павичів (Андрій Головко, II, 1957, 480).
2. Самець пави (у 1 знач.). З липи злетів павич, розпустив свій блискучий хвіст і крикнув своїм диким голосом (Нечуй-Левицький, I, 1955, 344); * У порівняннях. Зірвалася зірка й покотилася небом, як химерний павич, роздуваючи синього хвоста (Олесь Донченко, II, 1956, 148).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
1. Пава, павич // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Буенос-Айрес, 1962. — Т. 5, кн. X : Літери Ол — Пер. — С. 1268-1269.