Мигунець
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 12:18, 5 жовтня 2018; Vvshapoval.fzfvs18 (обговорення • внесок)
Мигуне́ць, -нця, м. Падающая звѣзда.
Зміст
Словник української мови в 11 тт.
МИГУНЕ́ЦЬ, нця́, ч., розм. Те саме, що кагане́ць 1. Шкарубкими пальцями вийняв [тато] з кишені вдвоє складену листівку, приступився ближче до мигунця (Стельмах, Вел. рідня, 1951, 787).
КАГАНЕ́ЦЬ, нця́, ч.
1. Невеличкий світильник, що складається з гнота та посуду, у який наливається олія, лій чи гас. В хаті каганець ледве-ледве світив (Вовчок, І, 1955, 267); Тихо, наче гніт у каганці, зотлівало його старе життя (Мирний, IV, 1955, 30); На припічку тріскотів лойовий каганець (Сміл., Крила, 1954, 51).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
1. Uris L., 1998. Jerusalem, Doubleday and Company