Кужелина
Зміст
Кужелина
, -ни, ж. =
Кужіль. Навинула кужелину, та й не пряла. Грин. III. 325.
Сучасні словники
КУ́ЖІЛЬ , желя, чол.,
1. Прядиво або вовна, намотані на кужівку. Ой піду я за ворота білу кужіль прясти, Там мій милий, чорнобривий жене воли пасти (Павло Чубинський, V, 1874, 76); А в зимі, то мами прядуть кужіль та й співають свої дівоцькі співанки (Василь Стефаник, I, 1949, 99); Порожньою бічною вуличкою пробігли дівчата з пухнастими кужелями(Михайло Стельмах, Хліб.., 1959, 129); * Образно. Кужелі золотавого пилу Піднімав суховій на соші [шосе]... (Терень Масенко, Степ, 1938, 53).
2.Те саме, що кужівка, кужілка. А мати Сидить на призьбі коло хати Та вовну з кужеля пряде (Тарас Шевченко, II, 1953, 316).
КУЖІ́ВКА[КУЖІ́ЛКА]
(кілок, на який намотують прядиво, вовну), КУ́ЖІЛЬ[КУЖІ́ЛЬ], КУЖЕ́ЛИНАрозм.,КУЖЕ́ЛИЦЯрозм., КРУЖІ́ВКАдіал.
Буде мати бити щіткою, гребінкою і веретеном,кужівкою(Словник Б. Грінченка);
Гелена сидить на низькому різьбленому стільці і пряде пурпурну вовну на золотій кужілці(Леся Українка)
- називний куже́лина куже́лини
- родовий куже́лини куже́лин
- давальний куже́лині куже́линам
- знахідний куже́лину куже́лини
- орудний куже́линою куже́линами
- місцевий на/у куже́лині на/у куже́линах
- кличний куже́лино куже́лини
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |