Ворчати
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 19:35, 29 липня 2012; Matasar.ei (обговорення • внесок)
Ворчати, -чу, -чиш, гл. Ворчать. Коли зять стане ворчати, за двері хватайся. Ном. Хоч не лає, дак ворчить. Г. Барв. 319.