Арештант
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 11:32, 1 грудня 2013; Каріна (обговорення • внесок)
Арешта́нт, -та, м. Арестантъ. Над бідним арештантом кождий сі збиткує. Фр. Пр. 9.
Зміст
Сучасні словники
АРЕШТАНТ, а, чол. Той, хто перебуває під арештом; арештований, в'язень. Арештанти мовчки виконали його [наглядача] наказ, і похід рушив.. на вулицю (Іван Франко, VI, 1951, 168); Настя вперше зроду вступила до тюрми. Важкий дух, високі та чорні хати з загратованими вікнами, арештанти в широких сіряках — усе те вразило її дуже прикро (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 75); Вже давно на горі Березовій, біля кам'яного стовпа, попрощались з рідним краєм арештанти (Олесь Донченко, III, 1956, 40).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 1, 1970. — Стор. 58.
арешта́нт – іменник чоловічого роду, істота
Відмінок | Однина | Множина |
---|---|---|
Називний | арешта́нт | арешта́нти |
Родовий | арешта́нта | арешта́нтів |
Давальний | арешта́нтові, арешта́нту | арешта́нтам |
Знахідний | арешта́нта | арешта́нтів |
Орудний | арешта́нтом | арешта́нтами |
Місцевий | на/в арешта́нтові, арешта́нті | на/в арешта́нтах |
Кличний | арешта́нте | арешта́нти |
Ілюстрації
x140px | ![]() |
![]() |
![]() |