Лунути
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 00:43, 13 листопада 2017; Yruzdonova.fzfvs17 (обговорення • внесок)
Лунути, -ну, -неш, гл. Умереть. Щоб я лунув, коли не правду кажу! НВолын. у. Як іззів я посмоктаної гадюкою полуниці, то трохи не лунув. Я мало не лунула з плачу. НВолын. у. Хоч лунь, а їдь! НВолын. у.
Зміст
Сучасні словники
ЛУ́НУТИ, ну, неш, недок., діал. Умерти. — Чи ти бач, як наш прикажчик молиться, — за що ж то? Чи щоб пан скоріше лунув, чи ще щоб пожив (Панас Мирний, IV, 1955, 162).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |