Луг
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 00:59, 1 грудня 2014; Діана Олексіївна (обговорення • внесок)
Луг, -гу, м. 1) Лѣсъ на низменности, низменность, поросшая лѣсомъ. Шевч. 233. Через темні високі луги ясним соколом перелини. КС. 1882. XII. 496. Ой не шуми, луже, зелений байраче. Мет. 92. У зеленім темнім лузі червона калина. Мет. 97. 2) Щелокъ. У понеділок не можна лугу спускати. Грин. І. 17. 3) = Луговина. Вх. Зн. Ум. Луженько, лужечок, лужо́к. Дай же мені. Боже, з того луженька вийти, на береженьку стати. Рк. Макс. Ой у лісі, у лужечку терен процвітає. Чуб. V. 254.
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках
Луг, биогеоценоз, растительный компонент которого образован преимущественно многолетними мезофильными (приспособленными к условиям среднего увлажнения) травами, растущими в течение всего вегетационного периода (без летнего перерыва, характерного для степных растений). Луга связаны переходами с другими травяными биогеоценозами — степями, травяными болотами и др. Большая часть лугов возникла на месте лесов и кустарников, осушенных болот и озёр, в результате орошения степей и др. могут возникать лишь там, где климатические и почвенные условия более благоприятны для многолетних мезофильных трав, чем для растений других жизненных форм: на длительно заливаемых поймах, высокогорьях, морских побережьях субарктики и субантарктики, лиманах в степных и полупустынных областях и др.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() МедіаДив. такожДжерела та літератураЗовнішні посилання |