Жовто
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 17:02, 4 грудня 2019; Mokoren.fpmv19 (обговорення • внесок)
Жовто, нар. Желто. Сади роскішні, доріжки помеж деревом ніби жовто помальовані. Левиц. Г. 214. Голова морочиться, в очах мені жовто. Левиц. І. 73.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ЖОВТО. Присл. до жовтий. Мідний кухлик, зроблений з гільзи снаряда, жовто виблискував у неї в руці (Перв., Материн.. хліб, 1960, 8); // у знач. присудк. сл. Надвір вийдеш - дощ та твань, та туман непроглядний; і в хаті не краще: сіро, аж жовто, наче димом накурено (Мирний, III, 1954, 198).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |