Зикати
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
Версія від 14:41, 21 листопада 2017; N.pylypchenko (обговорення • внесок)
Зикати, -каю, -єш, сов. в. зикнути, -ну, -неш, гл. Кричать, вскрикнуть. Дядько не схотів ще став зикати на його. Чуб. II. 8. Як не крикне, як не зикне. НВолын. у. Реве, лютує Византія, руками берег достає; достала, зикнула, встає. Шевч. 60.
Зміст
Сучасні словники
ЗИКАТИ, аю, аєш, недок., ЗИКНУТИ, ну, неш, док., розм. Різко кричати. Наш візник-молдуван зикнув на коні й пустив їх з гори щодуху (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 256).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 3, 1972. — Стор. 566.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |