Відмінності між версіями «Гранит»
Рядок 12: | Рядок 12: | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:203takeitforgranite.jpg|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:203takeitforgranite.jpg|x140px]] | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:102036887_2_644x461_prodaetsya-oblitsovochnyy-kamen-granit-fotografii_rev001.jpg|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:102036887_2_644x461_prodaetsya-oblitsovochnyy-kamen-granit-fotografii_rev001.jpg|x140px]] | ||
+ | |||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:1298466903_170176216_1----.jpg|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:1298466903_170176216_1----.jpg|x140px]] | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Granit.jpg|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Granit.jpg|x140px]] |
Версія за 16:16, 1 грудня 2013
Гранит, -ту, м. Гранитъ. Коріннями вчепилось у каміння і глибоко вросло аж до граниту. К. Іов. 18.
Зміст
Граніт
Граніт - найпоширеніша в континентальній земній корі гірська порода, що утворилася в результаті повільного охолодження і затвердіння на великій глибині магматичного розплаву. Граніт може сформуватися також при метаморфізмі - під впливом високих температур і тиску , а також різних рідких і газоподібних речовин ( флюїдів ) , що піднімаються з глибини. Окремим гранітним масивам найчастіше приписується то магматичне , то метаморфічне , а то й змішане походження .
За своїм складом граніти відносяться до полімінеральних породам , утвореним декількома мінералами. Головні породообразующие мінерали граніту - польовий шпат (35-40 %) і кварц ( 25-35 %). Саме шпат визначає колір граніту. Найбільш часто зустрічається світло- сіре забарвлення , але нерідкі також рожеві , червоні , жовті і навіть зелені граніти . Кварц присутній у вигляді склоподібних тріщинуватих зерен; зазвичай він безбарвний , у рідких випадках має блакитний відтінок , який може набувати вся порода. Різні види гранітів характеризуються різними типами кристалічної структури . Серед них зустрічаються грубозернисті , з діаметром зерен більше 5 мм , середньозернисті із зернами від 5 до 2 мм в поперечнику , дрібнозернисті з діаметром зерен менше 2 мм. Останні є найбільш довговічними - термін життя виробів з дрібнозернистого граніту може обчислюватися багатьма століттями. Родовища граніту мають дуже широке поширення і займають істотне місце в геологічній будові Уралу , Сибіру , Кавказу , України , Карелії , Кольського півострова. Гранітні родовища є в Середній Азії , Фінляндії , Індії , Китаї , Бразилії та багатьох інших країнах.
Ілюстрації
|
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
властивості граніту
Граніт дуже широко застосовується в будівельних і облицювальних роботах завдяки своїм властивостям .
1. Довговічність. Кращі сорти дрібнозернистого граніту починають виявляти перші ознаки руйнування більш ніж через 500 років експлуатації , тому його нерідко називають « вічним» каменем. 2.Міцність . Граніт відрізняється високою стійкістю до тертя, стиснення і стирання. Це дуже щільний ( 2,6-2,7 т / м ³) та міцний природний камінь ( його міцність удвічі більше , ніж у мармуру). Своєю твердістю граніт зобов'язаний змістом кварцу , яке може перевищувати 70 %. За сучасних умов обробки граніт ріжуть і шліфують за допомогою алмазу . Крім того , можна досягти дзеркальної поліровки поверхні плити граніту. Необхідно відзначити , що в граніті внаслідок крихкості порівняно легко можуть з'явитися тонкі ( волосяні ) місцеві тріщинки від вибухів при видобутку , від ударів , різких коливань температури і т. п. 3. Стійкість до впливу атмосферних явищ і кислот. Граніт не змінює своїх властивостей протягом 300 циклів замерзання і відтавання , тому є ідеальним натуральним каменем для зовнішньої обробки будівель. Прикладом тому можуть служити сотні будівель , облицьованих гранітом в Петербурзі. Граніт , на відміну від мармуру , не вимагає додаткового захисту від механічних пошкоджень і дії кислотовмісних рідин. Варто відзначити , що як граніт , так і мармур підходять для зовнішнього облицювання каміна. Вогнестійкість граніту недостатня, так як він розтріскується при температурах вище 600 ° С внаслідок поліморфних перетворень кварцу. 4. Водонепроникність. Граніт практично не вбирає вологу ( коефіцієнт водопоглинання - 0,05-0,17 %. ) Тому морозостійкість їх висока . З цієї ж причини граніт чудово підходить для облицювання набережних. Згадаймо пишність набережних , виконаних з граніту в Петербурзі , велика частина цих гранітних плит була закладена ще за часів Петра I. В інтер'єрі граніт застосовується також для оздоблення стін (у тому числі і у вологих приміщеннях) , сходів і підвіконь , створення стільниць та барних стійок , колон і фонтанів. 5. Екологічність . Всупереч існуючим забобонам , природний радіаційний рівень більшості гранітів відповідає 1 - му класу будівельних матеріалів - тобто вони радіаційно безпечні і придатні для всіх видів будівництва без обмежень. Ходить безліч чуток щодо радіоактивного фону у граніту . Дійсно, всі граніти « фонять » через вміст у них мінералів з домішками церію , лантану та ін Однак , за твердженнями фахівців , каменів , у яких радіоактивний фон перевищує норму - не більше 2-3% від всієї маси видобутих гранітів. Та й ті нерідко можуть використовуватися для зовнішнього облицювання будівель. 6. Багатство фактур. Неполірований , шорсткий натуральний камінь , поглинаючий світло ; відполірований до дзеркального блиску , являющий світу неповторну світлову гру слюдяних вкраплень - декоративні можливості граніту здатні задовольнити навіть найскладнішим дизайнерським задумам. Широкі фактурні можливості роблять граніт одним з основних матеріалів монументальної скульптури. Граніт використовують також для виготовлення обелісків , колон і як облицювання різних споруд . При виготовленні елементів ексклюзивних інтер'єрів граніт в Санкт -Петербурзі використовується дуже часто. 7. Сумісність з іншими матеріалами та іншими видами натурального каменю. Граніт відмінно поєднується з деревом , металом , керамікою та іншими матеріалами , використовуваними в сучасному будівництві. Граніт «впишеться» в будь-який інтер'єр - від класичного до ультрасучасного . 8. Багата колірна палітра. Найбільш поширеним є сірий граніт , проте зустрічається і червоний , рожевий , помаранчевий , блакитно-сірий , блакитно -зелений та інші. Колір каменю безпосередньо залежить від його родовища. Наприклад , в Росії видобувають переважно білі , сірі , червоно -коричневі граніти , а в Іспанії - світло-зелені , чорні , рожеві . Якщо мармуру властиві , як правило , теплі тони , то граніту - холодні . За кольором на граніт схожі і його магматичні «родичі ». Габро - темно -коричневий , чорний , сірий , лабрадорит - чорний з синіми проблисками . 9. Ергономічність . Ще з первісних часів людина звикла довіряти каменю. Цей натуральний , живий , « відчуває » матеріал зніме психологічну напругу , принесе у ваш будинок затишок , спокій і комфорт.
Види обробки граніту
Вибір порід каменю для облицювально - декоративних робіт , його фактура і розміри визначаються архітектурними завданнями. Колір і текстура різних порід каменю впливають на сприйняття архітектурної споруди . Використання природного забарвлення каменя дає можливість створення монохромних і поліхромних архітектурних композицій. Поліхромні композиції з каменю в даний час зазвичай включають не більше двох- трьох кольорів .
У сучасній архітектурі частіше застосовуються монохромні композиції , де великі нерозчленованих площині облицьовують однаковим за кольором каменем. Це вимагає строго підходу до підбору облицювальних плит по однорідності кольору і тону. Велику роль у композиції грає фактурна обробка каменю. Відповідно до ГОСТ 9480-89 облицювання поділяються за фактурою лицьової поверхні каменю:
полірована - з дзеркальним блиском , чітким відображенням предметів , без слідів обробки попередньої операції ;
гладка матова ( лощена) - без слідів обробки попередньої операції і з повним виявленням малюнка каменю;
шліфована - рівномірно - шорстка зі слідами обробки , одержуваними тільки при шліфуванні , з нерівностями рельєфу заввишки до 0,5 мм;
пиляна - нерівномірно - шорстка - з нерівностями рельєфу заввишки до 2 мм; оброблена ультразвуком - з виявленим кольором і малюнком каменя ;
термооброблена - шорстка поверхня із слідами лущення ;
точкова ( бучардованная ) - рівномірно - шорстка з нерівностями рельєфу заввишки до 5 мм.
колота ( скеля) - імітує природний розкол породи з хаотичними западинами і бурами без слідів інструменту , з висотою рельєфу 50-200 мм.
Вибір фактури поверхні визначається тим , як трактується облицьовують елемент - монолітним або розчленованим . Фактури з гладким рельєфом дозволяють створити монолітну нерасчлененную площину.
Груборельефние фактури завжди виявляють додавання стіни з окремих блоків .
Полірована фактура природних камнейс точки зору естетики доцільна для невеликих за площею елементів облицювання : наличники , портали , тяги , цоколі .
Лощена і шліфована фактура застосовується для зовнішніх поверхонь великої площі. Як правило , це фактура пористих вапняків , черепашнику , рідше - білого мармуру. Лощена шліфована фактура граніту іноді використовується при влаштуванні цоколів парапетів на рівні людського зросту.
" Скала" застосовується , як правило , в стилобатах великих і монументальних будівель. " Скала" підкреслює масивність , міцність основної споруди , його зв'язок з навколишнім ландшафтом. Фактура " скелі " утворюється на відносно масивних елементах товщиною не менше 100-150 мм.
Для монолітних з архітектурної трактуванні стін застосовується , як правило , єдина обробка всій площині . Тектоніка стіни з горизонтальними членениями площині зумовлює застосування в нижніх частинах більше грубої фактури для виявлення навантаження. Може також застосовуватися тонка фактура , якщо цоколь трактується як моноліт , т.к. дана фактура дозволяє більшою мірою виявити декоративні властивості каменю - його колір і текстуру , найбільш доступні глядачеві в нижніх частинах будинку .
Область застосування натурального каменю в гранітних виробах
У будівництві граніт використовується настільки широко , що його , без перебільшення , можна назвати універсальним матеріалом. Досвідчений дизайнер з допомогою граніту зможе повністю перетворити ваш будинок , надавши йому додаткову елегантність і респектабельність , або просто « відтінити » ті або інші особливості вашого інтер'єру , внести в нього якусь « родзинку».
Як же може бути використаний граніт при будівництві?
Підлоги , сходи . Граніт - матеріал з дуже низьким рівнем стирання. Навіть якщо по сходах у ваших особистих апартаментах за рік пройде 1 мільйон осіб , вони зможуть стерти її щаблі не більше ніж на 0,12 мм. Різні деталі інтер'єру з граніту. Підвіконня , карнизи , плінтуси , перила , кухонні стільниці і стільниці для ванних кімнат , журнальні столики , барні стійки , балясини , колони - висока міцність граніту дозволить цим предметам довгі роки зберігатися цілими і неушкодженими , уникнути механічних пошкоджень впливу температури і вологості. Фасадна та інтер'єрна обробка. Граніт - дуже ергономічний матеріал, здатний забезпечити вам комфортне перебування в будівлі. Елементи ландшафтного дизайну. Альпійська гірка , рокарій , японські сади , декоративні водойми - зроблені з граніту , ці модні композиції додадуть вашому саду природність і неповторність. Гранітні бордюри, сходи , бруківка для мостових . Граніт з успіхом застосовується в місцях , де необхідна велика « витривалість ». Він стійкий до механічного впливу , хімічних забруднень і перепадів температури - не змінює своїх властивостей протягом сотень циклів замерзання і відтавання. Використання гранітної бруківки обчислюється тисячоліттями. За знаменитим давньоримським мощених дорогах можна прогулятися і сьогодні. Успіх мостових з бруківки пояснюється просто . Бруківка екологічна, на відміну від асфальтових покриттів , вона не відноситься до групи канцерогенних матеріалів , сприяючих розвитку ракових захворювань. Бруківка довговічна. Вона здатна протистояти механічним навантаженням , вібрації , руйнівної дії атмосферних явищ і температурних циклів . Бруківка економічна і практично не вимагає ремонту. Зміст бруківці з граніту обходиться в 6-8 разів дешевше , ніж традиційного покриття з асфальту і бетону. Бруківка з граніту аристократична. Брущаті мостові , тротуари і площі незмінно надають місту унікальний і неповторний Зовнішність Європейського Міста . Сьогодні багато площі і вулиці , назви яких музикою звучать для туристів усього світу , виконані з поєднання брущатого каменю з Накривочний кам'яними плитами : граніт Невського проспекту в Санкт -Петербурзі , гранітна бруківка московського Арбата і київському Хрещатику , Єлисейські поля в Парижі , Золота вулиця в Празі , площа Святого Петра в Римі ... Облицювання гранітом набережних. Граніт практично не вбирає вологу - відповідно, при зниженні температури в порах каменю не утворюється додаткове внутрішнє тиск від замерзлої води , здатне привести до утворення тріщин і руйнування породи.
Плюси і мінуси граніту
На якість граніту сильно впливає спосіб, яким він видобувається. Існує три основних способи добувати камінь. Самий кустарний з них і , на жаль , найбільш поширений в Росії - видобуток за допомогою вибуху . У гірській породі методом буріння проробляється глибоке отвір , куди закладають заряд і підривають . Серед відкололися шматків породи відбираються найбільші брили , які потім розпилюються на плити. Плюси такого способу видобутку каменю полягають в тому , що він украй дешевий. Але мінуси переважують цей плюс. По-перше , страждає якість видобутої породи : під час вибуху в структурі каменю виникають мікротріщини , які впливають на міцність матеріалу. По-друге , такий спосіб розробки родовища вкрай нераціональний, оскільки при вибуху порода кришиться : великі брили , придатні для розпилювання , складають не більше 70 % , а інші 30% йдуть у відходи.
Другий спосіб видобутку граніту - це метод відколювання за допомогою повітряної подушки. Він схожий на перший метод тим , що в породі також проробляють отвір , в нього закладається резервуар , який накачується повітрям під високим тиском. Цей спосіб дозволяє уникнути появи мікротріщин в структурі каменю і є більш економічним в плані витрачання родовища , а також дозволяє більш точно прогнозувати місця розлому породи , ніж при практично неконтрольованому вибуху .
Третій , найдорожчий , спосіб добування граніту - метод каменеріза - сьогодні найбільш популярний. Видобуток каменю таким методом дозволяє повністю уникнути мікротріщин і дає можливість найбільш раціонально розробляти родовище.
плюси граніту
Один з головних плюсів граніту , застосовуваного для облицювання фасадів , - довговічність покриття . Краще підтвердження цьому - сотні і тисячі будівель у всьому світі , облицьованих граніту і не змінили свого зовнішнього вигляду протягом століть.
Інше, не менш важлива якість граніту - його краса. Важко назвати інший оздоблювальний матеріал, де б настільки гармонійно поєднувалися строгість і ефектність , монументальність і витонченість. Місто , будівлі в якому облицьовані граніту , знаходить своє неповторне "обличчя". Наприклад , ті , хто бачив ранковий Єреван , назавжди запам'ятають рожеве світло , який буквально випромінюють стіни , облицьовані мармуром і туфом . А хіба можна забути гранітний наряд Петербурга або Берліна , що надає цим містам воістину царський велич !
Втім , граніт використовується не тільки в обробці міських будівель , набережних і мостів. Не менш важливою сферою його застосування є приватне будівництво . У даному випадку натуральний каменьвиступает не просто в ролі обробного матеріалу , а як символ благополуччя , достатку , грунтовності , надійності. Приватних будинків , у внутрішній і зовнішній обробці яких використаний натуральний камінь , з кожним роком стає все більше. І це не дивно . Адже при дотриманні технології укладання кам'яне облицювання буде служити практично вічно.
мінуси граніту
Більшість недоліків граніту швидше надумані , ніж реальні. Але навіть навколо очевидних фактів деколи утворюється стільки домислів , що неупереджено розібратися в тому , які ж недоліки природного камняі наскільки вони істотні , досить складно.
Головним об'єктивним недоліком граніту вважається його вагу. Дійсно , камінь і справді є одним з найважчих оздоблювальних матеріалів , і цей фактор обов'язково повинен враховуватися. Але це аж ніяк не означає , що від каменя потрібно відмовитися тільки на тій підставі , що він занадто багато важить . Просто в кожному конкретному випадку необхідно проводити індивідуальні розрахунки , виходячи з висоти будівлі , породи каменю , товщини облицювальних плит , загальної ваги облицювання , враховувати спосіб кріплення , товщину і матеріал стін і безліч інших факторів. Такі розрахунки дуже складні , але необхідні для створення не тільки красивого , але перш за все безпечного і довговічного будівлі.
Рекомендації з укладання натурального каменю
Технологія укладання натурального каменю
Укладання кам'яних плит не представляє ніякої труднощі , за умови , що Ви будете застосовувати відповідні технічні продукти , а також будете дотримуватися будівельні норми і рекомендації з підготовки підстави і роботі з матеріалами.
Ми хочемо показати Вам по черзі всі етапи техніки роботи з укладання мармуру та граніту і дати кілька практичних порад , які дозволять Вам заощадити багато часу і грошей , а заодно позбавлять Вас від непотрібних турбот .
Підготовка основ під укладання каменю без механічного кріплення
Отже , основа, на яку будуть укладатися плити , має бути рівним , міцним , без тріщин і забруднень , вільним від речовин, що знижують його адгезивность .
Шар штукатурки або шпаклівки не повинен відшаровуватися , основа не повинна кришитися і обсипатися , а на його поверхні не допускаються нальоти .
Необхідно також перевірити , з яких матеріалів зроблені підготовлені раніше шари основи . Безшовні цементні основи повинні дозрівати мінімум 28 діб. Рекомендується , щоб залишкова вологість таких підстав не перевищувала 2 % , а вологість безшовних ангідритових підстав - не перевищувала 0.5%. При безшовних ангідритових підставах слід також перевірити їх міцність і якість.
1 . Потираючи підставу долонею можна перевірити , не обсипається чи з його поверхні пісок.
2 . За допомогою твердого , гострого предмета можна перевірити міцність основи , нарізаючи на його поверхні лінії. Особливо уважно слід дивитися на точки перетину ліній - не помічається чи в цих місцях розшарування підстави.
3 . Можливі нерівності поверхні просто виявити за допомогою рейки .
4 . Старі шпалери , шари фарби та інші декоративні та облицювальні матеріали , які вже відшаровуються , необхідно повністю видалити.
Ще перед укладанням каменю або вирівнюванням підстави спеціальною шпаклівкою необхідно застосувати відповідну для даного типу основи грунтовку або препарати , що підвищують його адгезивні властивості .
Для вирівнювання поверхні стін і заповнення великих тріщин використовуються шпаклівки на цементній основі.
Планування розташування облицювальних плит
1 . Для отримання гармонійного остаточного ефекту , облицювання слід ділити симетрично. Щоб на краях облицьованої поверхні отримати цілі або обрізані плитки однакової ширини , необхідно спочатку точно на середині стіни провести лінію.
2 . На зовнішніх кутах і виступах стін укладку треба починати з цілих плит , обрізані плит кріпляться у внутрішніх кутах .
3 . У проходах між приміщеннями , в яких є двері , фуги проводяться по одній лінії ( з одного приміщення в інше) .
4 . Якщо існує можливість вільного визначення висоти облицювання , укладання слід починати від цілої плитки внизу і закінчити цілої плиткою у верхньому поясі. При певній , заданій висоті облицювання , укладання слід почати цілими плитками зверху вниз , а обрізані плитки кріпити в нижньому поясі.
5 . При укладанні облицювання на підлозі слід спочатку позначити шнуром пряму лінію на середині підлоги , паралельно до більш довгим стін. З цього місця слід почати укладання плит таким чином , щоб по лінії шнура проходила фуга або середина цілої плити. Обрізані плити на краях укладається поверхні повинні бути ширше , ніж половина цілої плити.
6 . У нішах для опалювальних батарей поверхню укладання ділитися таким чином , щоб обрізання плити однакової ширини виявилися або в середині поверхні , або симетрично по її краях .
Тільки у виняткових випадках вдається облицювати всю поверхню цілими плитами. Найчастіше на краях , в кутах , в місцях стикування необхідно обрізати плити до відповідних розмірів. Також майже завжди виникає необхідність вирізання в плитках кривих ліній або отворів .
Навіть маючи тільки невеликий досвід , користуючись спеціальним камеобрабативающім інструментом , можна це зробити без проблем.
1 . Для обрізки плит уздовж по прямих лініях краще всього використовувати спеціальний верстат для різання кам'яних плит. За допомогою цього пристрою можна обрізати плитки з великою точністю до потрібного розміру.
2 . Для здійснення криволінійних різів необхідно ісползовать ручний інструмент ( болгарку ) . Щоб отримати якісний криволінійний рез необхідно мати певну підготовку .
3 . Укладання каменю . Пристрій підлог з натурального каменю можливо двома способами.
Перший спосіб укладання каменю
Він припускає укладання відполірованих заводських способом плит на розчин.
Залежно від матеріалу основи і товщини плитки в даний час застосовують кілька способів укладання . Розглянемо деякі з них.
Укладання 20 мм гранітних кам'яних плит на бетонну основу на клейову суміш
Приготований розчин наносять на підставу гребінчастим шпателем , завдяки чому досягається рівномірний розподіл клейового складу по площині. При цьому необхідно стежити за тим , щоб на поверхні розчину не утворилася плівка , яка зменшує міцність зчеплення з плиткою.
Тому клейовий склад слід наносити на невеликі ділянки основи у міру потреби. Освіта під плиткою порожнеч неприпустимо. Температура навколишнього повітря не повинна бути нижче +5 ° C і вище 38 ° C.
Укладання гранітних і мармурових кам'яних плит товщиною 20-50 мм на цементно -піщаний розчин на бетонну основу
До укладання плит необхідно приступати відразу після нанесення розчину, що клеїть на основу підлоги . Це важливо , так як укладання повинна бути закінчена до початку схоплювання розчину. Описувана технологія припускає укладання плит з вдавленням в шар зчеплення. Вдавлювання здійснюється із застосуванням вібрації або вручну у важкодоступних місцях. Після укладання плит проводиться поливання швів цементно -піщаним молоком (що складається на 70 % з цементу і на 30 % з дрібнозернистого піску). Температура повітря під час укладання не повинна бути нижче +5 ° C і не перевищувати +34 ° C.
Другий спосіб укладання каменю
На розчин (спеціальний , який не містить піску , а в ряді випадків навіть вологи) укладаються плити шліфованої фактури , які потім поліруються ' за місцем ' за допомогою спеціальних шліфувально- полірувальних машин. У результаті такої обробки підлогу набуває вигляду монолітного дзеркала, і подальший догляд за ним стає можливим за допомогою засобів спеціальної хімії та натирача ( докладніше див нижче , в розділі догляд за каменем) .
Слід відзначити також , що закордонні технології припускають застосування більш тонких , ніж це прийнято в Росії , кам'яних плит в облицюванні . Найбільш уживаної товщиною гранітних плит для внутрішньої обробки вважається 15 мм , а мармурових - 10 мм. При укладанні на безводні спеціальні склеювальні склади в інтер'єрі така товщина цілком достатня. При цьому значно спрощується процес монтажу і полегшується сама будівельна конструкція , не кажучи вже про економію матеріалу.
Другий спосіб укладання каменю
Кріплення тонких плит товщиною менше 10 мм здійснюється без застосування металевих закреп
Кріплення тонких плит вертикальних і горизонтальних облицювань поверхонь здійснюється із застосуванням клеїв і мастик по заздалегідь підготовленій стяжці (підлоги ) або штукатурці ( стіни). При такому способі кріплення вдається уникнути впливу усадки шару цементно -піщаного розчину , а за рахунок клею або мастики надати еластичність з'єднанню.
Світовий промисловістю створено величезну кількість різних клеять складів , вузькоспеціалізованих на певні вид робіт, умови їх проведення та інші фактори , що впливають на довговічність облицювань . Необхідно відзначити , що мастики , пропоновані для установки тонких керамічних плит , в принципі придатні і застосовуються для установки тонких і не дуже великих плит з природного каменю. За призначенням клейові суміші умовно можна розділити на:
суміші більшої сили , застосовувані для спеціальних систем; універсальні суміші , придатні для наклеювання як облицювальних плит з природного каменю , так і керамічних плиток ; суперпластіфіцірованние суміші для затирання швів , що володіють великою еластичністю для компенсації теплових розширень і забезпечують захист від проникнення води. Методи укладання кам'яних плит товщиною більше 10 мм - вертикальних і похилих облицювань зовнішніх і внутрішніх поверхонь - можна класифікувати таким чином:
Установка облицювальних плит на заздалегідь підготовлену стіну одночасно з закріпленням за допомогою металевих закреп в поєднанні із заповненням пазухи цементно -піщаним розчином або антивандальним засипанням . Поштучна установка облицювальних плит одночасно з закріпленням за допомогою нержавіючої дроту або спеціальних механічних закреп