Відмінності між версіями «Лукань»
Рядок 19: | Рядок 19: | ||
|- valign="top" | |- valign="top" | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:24-.jpg|x200px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:24-.jpg|x200px]] | ||
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Ліс і лучний степ. Сніжки.jpg| | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Ліс і лучний степ. Сніжки.jpg|x200px]] |
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:16890634.jpg| | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:16890634.jpg|x200px]] |
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Caaaption.jpg| | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Caaaption.jpg|x200px]] |
|} | |} | ||
Поточна версія на 04:20, 25 грудня 2020
Лука́нь, -ня́, м. Лука. Могил. у.
Сучасні словники
Лукань - діал. Лука, луг.
1. Рівна місцевість, вкрита трав'янистою рослинністю, що розвивається протягом усього вегетаційного періоду. Степ без краю; зелені та м'які луки понад річкою; темні луги з дібровами (Марко Вовчок, I, 1955, 169); На луках зеленою щіткою пнулася догори трава (Степан Чорнобривець, Визволена земля, 1959, 40).
2. заст. Низина, поросла лісом. Ой, хто в лузі — озовися, Ой, хто в полі — одкликнися! (Яків Щоголів, Поезії, 1958, 62); Сяде [Перебендя] собі, заспіває: «Ой не шуми, луже!» (Тарас Шевченко, I, 1951, 25).
3. Ділянка ґрунту в умовах достатнього або надмірного зволоження, вкрита переважно багаторічними трав'янистими рослинами, в основному злаками та осоковими. Зазвичай використовується як пасовища для домашньої худоби й як сіножаті. Всі луки характеризуються наявністю травостою та дернини.
Луки класифікуються за місцем розташування на материкові, гірські та заплавні.
Найкращі і найпродуктивніші луки у долинах річок, де дерева не можуть рости через поверхневі води.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа