Відмінності між версіями «Чвалати»
(→Див. також) |
|||
Рядок 34: | Рядок 34: | ||
==Зовнішні посилання== | ==Зовнішні посилання== | ||
− | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/ | + | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Інститут журналістики]] |
[[Категорія:Слова 2018 року]] | [[Категорія:Слова 2018 року]] |
Поточна версія на 12:19, 28 листопада 2018
Чвала́ти, -ла́ю, -єш, гл. Тащиться, плестись. А вже мені, старенькому, без коня пропадати: не зможу я по степах чвалати. Мет. 444. І тілько що прийшли к воротам і в двір пустилися чвалать. Котл. Ен. III. 60. Москаль знає, куди чвалає, да ще питає. Посл.
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках ЧВАЛАТИ 1, аю, аєш, недок., розм. Іти повільно, важко ступати, утворюючи шум, шарудіння; брести. Лінивою, тихою ходою чвалають круторогі бедраті воли, похитують лобатими головами, жують безустанно жвачку... (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 180); Максим Антонович, заклавши за спину руки, неквапливо, по-господарському оглядаючи посіви, поважно чвалав до села (Юрій Збанацький, Переджнив'я, 1960, 228); Чорні, мов земля, пастухи, а скоріше погоничі, чвалають за товаром, мало не падають з ніг від утоми (Василь Кучер, Прощай.., 1957, 19); «Що з ним тепер?» — думало дівчатко. І ледве-ледве чвалало по грязюці (Андрій Головко, I, 1957, 87).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 11, 1980. — Стор. 286.
ЧВАЛАТИ 2, аю, аєш і ЧВАЛУВАТИ, ую, уєш, недок., розм. Рухатися навскач, чвалом. Підняв [велетень] хлопця на руки й почав чвалати через ліс, впоперек гір, лиш, вихор свистав за ним (Три золоті слова, 1968, 53); Аж ось над'їхала блискуча панська четверня: коні чвалали, дзвоники теленькали, фірман лускав з батога... (Іван Франко, III, 1950, 213); Оглянемось — аж їздець чвалує, а за ним ціла зграя (Марко Вовчок, VI, 1956, 311).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 11, 1980. — Стор. 286.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
https://uk.worldwidedictionary.org/%D1%87%D0%B2%D0%B0%D0%BB%D0%B0%D1%82%D0%B8