Відмінності між версіями «Унук»
Рядок 12: | Рядок 12: | ||
<p>3. тільки мн. Те саме, що нащадки. <i>Співучую долю Вподобав ти [М. Лисенко] нам, — На втіху сучасну, На спомин унукам, На славу дідам</i> (Леонід Глібов, Вибр., 1957, 245); [Марко:] <i>То ж то вона [земля] ще в ранах, а загоїмо їх, то стане ще кращою. І житимуть наші унуки та правнуки блаженно</i> (Захар Мороз, П'єси, 1959, 65).</p> | <p>3. тільки мн. Те саме, що нащадки. <i>Співучую долю Вподобав ти [М. Лисенко] нам, — На втіху сучасну, На спомин унукам, На славу дідам</i> (Леонід Глібов, Вибр., 1957, 245); [Марко:] <i>То ж то вона [земля] ще в ранах, а загоїмо їх, то стане ще кращою. І житимуть наші унуки та правнуки блаженно</i> (Захар Мороз, П'єси, 1959, 65).</p> | ||
==Ілюстрації== | ==Ілюстрації== | ||
− | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom: | + | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:10px #66CDAA solid; text-align:center" |
|- valign="top" | |- valign="top" | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Legion_0207.JPG|x200px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Legion_0207.JPG|x200px]] | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:1-9.jpg|x200px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:1-9.jpg|x200px]] | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:e03620b49282aa105965a0fedc294d70.jpeg|x200px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:e03620b49282aa105965a0fedc294d70.jpeg|x200px]] |
Версія за 22:03, 13 листопада 2017
Зміст
Словник Грінченка
Унук, -ка, м. Внукъ. Набрались, діди біди, поки набули, а внуки муки, поки збули. Ном. № 10597.. Ум. Унучок.
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
УНУК (ОНУК, ВНУК), а, чол.
1. Син сина або дочки. Стара Кайдашиха дуже любила свого онука (Нечуй-Левицький, II, 1956, 305); На призьбі дід старий — Як сон. Кошлатить йому брови внук (Павло Тичина, I, 1946, 109).
2. тільки мн. Діти сина або дочки. В неділю пополудні приходили до баби всі невістки з внуками (Василь Стефаник, I, 1949, 114); В Мефодія виховуються онуки — діти померлої доньки (Юрій Яновський, I, 1958, 500).
3. тільки мн. Те саме, що нащадки. Співучую долю Вподобав ти [М. Лисенко] нам, — На втіху сучасну, На спомин унукам, На славу дідам (Леонід Глібов, Вибр., 1957, 245); [Марко:] То ж то вона [земля] ще в ранах, а загоїмо їх, то стане ще кращою. І житимуть наші унуки та правнуки блаженно (Захар Мороз, П'єси, 1959, 65).
Ілюстрації
|
![]() |
![]() |