Відмінності між версіями «Коріння»
(→Зовнішні посилання) |
(→Словник Бориса Грінченка) |
||
Рядок 2: | Рядок 2: | ||
== Словник Бориса Грінченка == | == Словник Бориса Грінченка == | ||
− | '''Корі́ння, -ня,''' м. соб. ''1)'' Коренья. | + | '''Корі́ння, -ня,''' м. соб. |
+ | ''1)'' Коренья. | ||
* На сире коріння, на біле каміння ніжки свої козацькії | * На сире коріння, на біле каміння ніжки свої козацькії | ||
* посікає. Дума. | * посікає. Дума. |
Версія за 21:09, 9 листопада 2017
Корі́ння, -ня, м. соб. 1) Коренья. На сире коріння, на біле каміння ніжки свої козацькії посікає. Дума. В Лесі тільки й було роботи, що копати коріння, варити зілля. К. ЧР. 2) Пряности. Желех. Ум. Коріннячко. Щоб ті сади висохли аж до коріннячка. Чуб.
Зміст
Словник Бориса Грінченка
Корі́ння, -ня, м. соб. 1) Коренья.
- На сире коріння, на біле каміння ніжки свої козацькії
- посікає. Дума.
- В Лесі тільки й було роботи, що копати коріння, варити зілля. К. ЧР.
2) Пряности. Желех. Ум. Коріннячко.
- Щоб ті сади висохли аж до коріннячка. Чуб.
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
1. Збірн. до корінь
- Буря вирвала кілька дубів з корінням (Панас Мирний, III, 1954, 188);
- Масна земля оживляла коріння, гнала по стовбурах соки (Анатолій Шиян, Баланда, 1957, 60);
- Корінці деяких рослин використовують як ліки. Під полом лежали усякі трави і коріння: м'ята, любисток, терлич, папороть (Квітка-Основ'яненко, II, 1956, 189);
- — Не буде зараження, — запевнив Денис. — У мене є всякі медикаменти і коріння (Олесь Гончар, III, 1959, 43).
♦ Докопуватися (докопатися) до коріння див. докопуватися; Коріння пускати (пустити) в що, в чому:
а) міцно, надовго закріплюватися де-небудь.
- Люди стали на мирну колію, вже Радянська влада пустила глибоке коріння в народ (Валентин Речмедін, Весняні грози, 1961, 59);
б) набувати особливої сили, постійності (про почуття, звички тощо).
- Бажання бавити собою, грати певну роль, чути похвали й сміх навколо себе пустили коріння в моїй душі (Саксаганський, Думки про театр, 1955, 104).
2. Коренеплоди, що уживають зі стравами, напоями; прянощі.
- Отаман виніс із кімнати здорову пляшку горілки, настояну на жовтому корінні (Нечуй-Левицький, II, 1956, 224);
- М'ясо дичини іноді шпигують ароматичним корінням (Технологія приготування їжі, 1957, 50).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980), том 4 (1973), стор. 292.