Відмінності між версіями «Вітрило»
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
− | [[Файл:Depositphotos_11422903-stock-illustration-sail-on-water.jpg|200px|thumb|right| | + | [[Файл:Depositphotos_11422903-stock-illustration-sail-on-water.jpg|200px|thumb|right|Вітрило]] |
=="Словарь української мови"== | =="Словарь української мови"== |
Поточна версія на 00:32, 4 грудня 2019
"Словарь української мови"
Вітрило, -ла, с. Парусь.
І попливе човен в широкими вітрилами. Шевч. 238.
Словник української мови: в 11 томах
Вітрило
а, сер.
1. Прикріплений на щоглі великий шматок полотна певної форми (трикутний, прямокутний), за допомогою якого вітер рухає судно.
І попливе човен 3 широкими вітрилами (Тарас Шевченко, I, 1951, 263);
Посідали на кораблик.. Осел веслує, Вовк рулює, а Лисичка вітрил пильнує (Іван Франко, IV, 1950, 78);
Вже вони кинули берег Сіцілії, вийшли у море І під вітрилом веселим запінену сіль розтинали (Микола Зеров, Вибр., 1966, 222);
* Образно. Кудись пливли хмарок ясні вітрила (Володимир Сосюра, Солов. далі, 1957, 145);
* У порівняннях. По воді пливе білий лебідь, задерши вгору свої широкі срібні крила, ніби вітрила (Нечуй-Левицький, III, 1956, 290).
2. Народно-поетична форма звертання до вітру.
Плаче Ярославна В Путивлі рано на валу: — Вітрило-вітре мій єдиний, Легкий, крилатий господине! (Тарас Шевченко, II, 1953, 336);
— Вітрило, вітроньку, вітрисько, В небеснім безкраї лети, На вояків не падай низько (Андрій Малишко, I, 1956, 181).
Ілюстрації
![]() |
![]() |