Відмінності між версіями «Писарчук»
(→[адреса посилання]) |
|||
Рядок 56: | Рядок 56: | ||
• Писарчук Юрій Олександрович — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014–2015 років. | • Писарчук Юрій Олександрович — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014–2015 років. | ||
− | ===[ | + | ===[http://wiki.kubg.edu.ua/Писарчук]=== |
[[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Університетський коледж]] | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Університетський коледж]] | ||
[[Категорія:Слова 2018 року]] | [[Категорія:Слова 2018 року]] |
Версія за 16:55, 14 жовтня 2018
Писарчук, -ка, м. 1) Сынъ писаря. 2) Молодой писарь, канцеляриста.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ПИСАРЧУ́К, а, чол., розм. 1. Молодий писар. За столом три писарчуки, зігнувшись у дугу, скрипіли перами (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 37); Були такі часи, коли я був паном, тоді я служив у дворі писарчуком під рукою економа (Василь Стефаник, I, 1949, 257). 2. Син писаря.
Словник української мови: в 11 томах. — Том 6, 1975. — Стор. 361.
Словник української мови за редакцією Б.Д.Грінченка
Писарчук, -ка, м. Сынъ писаря.
Писарь, -ря, м. 1) Писарь; канцеляриста; секретарь. Піп жиє з олтаря, а писарь з каламаря. Ном. № 212. 2) Названіе дамы трефъ при игрѣ въ цыгана. КС. 1887. VI. 466. Ум. писарець, писарьок. Грин. І. 89, писарчик. Левиц. І. 300. Чуб. III. 454.
Словарь української мови / Упор. з дод. влас. матеріалу Б. Грінченко : в 4-х т. — К. : Вид-во Академії наук Української РСР, 1958. Том 3, ст. 153.
УКРЛІТ.ORG_Cловник
ПИ́САР, я, ч. 1. заст. Людина, що професійно займалася переписуванням паперів; писець. Довго я до тебе, Грицю, не писала, Бо не мала часу й писаря не мала (Щог., Поезії, 1958, 227). 2. Працівник штабної армійської канцелярії. Брянський запитав дозволу приймати транспорт. Самієв махнув на ходу рукою: — Приймай… Писарі оформлять пізніше… (Гончар, III, 1959, 69); Писар порився в своїй величезній сумці, де можна було вмістити не лише штабні документи, а при нагоді сховатись і самому щупленькому писареві, дістав звідти загсівські бланки (Збан., Над Десною, 1951, 40).
[Генера́льний] пи́сар — представник вищої військової адміністрації на Україні XVII-XVIII ст., який очолював генеральну військову канцелярію. Аж ось і генерального писаря уздріли. Той давно вже їздив по табору, гамуючи козацтво, тілько од його гамовання іще гірш підіймавсь гомін (П. Куліш, Вибр., 1969, 157); — Негоже чиниш, писарю, — трохи мирніше мовив Хмельницький, — де ж таке видано, щоб генеральний писар хабарі у негоціантів брав? (Рибак, Переясл. Рада, 1953, 63).
Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 6. — С. 360.
Іноземні словники
Словари и энциклопедии на Академике
Писарчу́к
Іменник чоловічого роду, істота
Розм.
Орфографічний словник української мови. 2005.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Цікаві факти
Матеріал з Вікіпедії
Писарчу́к — українське прізвище. Утворено від розмовної назви молодого писаря за типовою для української мови моделлю (Коваль — Ковальчук, Писар — Писарчук тощо).
• Писарчук Микола Олексійович (1923, Кам'янець-Подільський) — український і абхазький художник.
• Писарчук Петро Іванович (1955) — народний депутат України 4-го, 5-го та 6-го скликань.
• Писарчук Юрій Олександрович — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни 2014–2015 років.