Відмінності між версіями «Дзвоник»
(→Медіа) |
(→Див. також) |
||
Рядок 20: | Рядок 20: | ||
==Див. також== | ==Див. також== | ||
+ | *[http://hrinchenko.com/slovar/znachenie-slova/12035-dzvonyk.html] | ||
+ | *[http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/122965/34-Vynnytsky.pdf?sequence=1] | ||
==Джерела та література== | ==Джерела та література== |
Версія за 13:46, 6 жовтня 2018
Дзвоник, -ка, м. 1) = Дзвінок въ 1 знач. Коні помчали, дзвоники задзвеніли. Кв. 2) мн. Дзвоники. Раст. Колокольчики, Campanula persicifolia, Campanula trachelium, Convolvulus sepium L., Linaria genistaefolia Mill. См. Дзвінок, дзвіночок. Ум. Дзвоничок. Ком. II. 81.
Зміст
Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980.
ДЗВО́НИКИ, ів, мн. (одн. дзво́ник, а, ч.). Трав’яниста або напівкущова рослина з блакитними, синіми, ліловими, фіолетовими і т. ін. квітками, що формою нагадують маленькі дзвони. В парку, за словами старожилів, було багато фіалок, конвалій,.. дзвоників та інших квітів (Парк Олександрія, 1949, 99).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 2, 1971. — Стор. 265.
ДЗВОНИК 1, а, чол. Те саме, що дзвінок. Чути кроки і срібний дзвін ручного дзвоника (Іван Кочерга, III, 1956, 16); * Образно. Жайворонок то підлітав вище й зникав у блакиті, то спускався й розсипав дзвоники над самою головою (Юрій Яновський, II, 1954, 141).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |