Відмінності між версіями «Варта»
Рядок 53: | Рядок 53: | ||
==Зовнішні посилання== | ==Зовнішні посилання== | ||
− | + | ===[http://sum.in.ua/ Академічний тлумачний словник (1970—1980)]=== | |
+ | ===[http://slovopedia.org.ua/ Словопедія]=== | ||
[[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Інститут Суспільства]] | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Інститут Суспільства]] | ||
[[Категорія:Слова 2015 року]] | [[Категорія:Слова 2015 року]] | ||
[[Категорія:Ва]] | [[Категорія:Ва]] |
Версія за 22:03, 22 листопада 2015
Варта, -ти, ж. Стража, караулъ; время стоянія на стражѣ, на часахъ. А варта заснула, пан приїхавне чула. Чуб. V. 64. Перед палацом, де вона мешкала, стояла гострая варта. Чуб. II. 77. Всюди постановив варту, щоб ніхто вночі з табора не вештавсь. К. ЧР. 312. Прийде безщасна та варта, тра її одстояти. Рудч. Чп. 87. На варті. На часахъ. Ходять по двору на варті. ЗОЮР. І. 248. Ум. вартонька.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ВАРТА, и, жін. 1. Загін, група людей (переважно озброєних), що охороняють кого-, що-небудь; сторожа. Вони подались на Джурджулешти, ..де, як кажуть, легше перехопитись через вузький Прут, легше обминути кордонну варту (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 147); [Кармелюк:] Кушнірук, постав на шляху варту (Степан Васильченко, III, 1960, 183); Їх [полонених] до штабу варта гонить (Андрій Малишко, II, 1956, 130); Цілий загін жовнірів — варта теж сиділа на окремих возах поміж хурами арештованих (Олесь Досвітній, Вибр., 1959, 77.
Почесна варта— група людей, вишикуваних для вшанування когось. Максим Нерчин стояв струнко в урочисто-напруженій шерензі почесної варти (Натан Рибак, Час, 1960, 8); Міністр, тримаючи циліндра в руці, обійшов почесну варту, що стояла, як зелена стіна (Юрій Яновський, II, 1958, 111).
2. Вартування, перебування десь протягом певного часу для охорони кого-, чого-небудь. Маршалківська сторожа здавала нічну варту і повільно зводила міст на річці (Зінаїда Тулуб, Людолови, I, 1957, 6); Тільки друга нічна зміна сторожі закінчувала свою варту, приходили сторожі денні (Семен Скляренко, Святослав, 1959, 28); Оце тільки вдосвіта вернувся [Юхим] з варти та й приліг на часинку (Андрій Головко, II, 1957, 332.
З-під варти звільнити (випустити і т. ін.) — надати свободи заарештованому. Одну тільки Марію Кожушну присудили на три роки умовно і з-під варти звільнили (Андрій Головко, II, 1957, 185); На варті бути (стояти і т. ін.) — охороняти кого-, що-небудь. Десяцькі зостались коло куреня на варті на цілу ніч (Нечуй-Левицький, II, 1956, 235); Ніч зайшла темна, ходжу я на варті, стережу добро (Юрій Яновський, I, 1958, 37); Солдат на варті. Од багнета відбитий промінь в трави ліг (Володимир Сосюра, Солов. далі, 1957, 93); * Образно. В простих людей вселивши віру, моя велика сторона завжди стоїть на варті миру (Микола Упеник, Вітчизна миру, 1951, 82); Під вартою — під конвоєм; будучи заарештованим. Григорій пройшов під вартою за якихось двадцять кроків від неї (Леонід Смілянський, Пов. і опов., 1949, 100); Під варту взяти — позбавити на певний час свободи; заарештувати. [Оксана:] Візьміть під варту його. У трюм ведіть (Олександр Корнійчук, I, 1955, 62); Килигей наказав взяти офіцера під варту (Олесь Гончар, Таврія.., 1957, 319).
Словник синонімів
ВАРТА сторожа, охорона, б.з. чата, (як супровід) конвой, (почесна) почет, сов. караул, (кінна) іст. об'їзд; (на кордоні) застава; (приміщення) вартівня, р. чатівня, г. вартарня; (дія) вартування, сторожування; вартонька; пор. ПІКЕТ, ПАТРУЛЬ.
Архітектура і монументальне мистецтво
ВАРТА (нім. — чекати, вежа) Розташована на підвищеній місцевості сторожова башта.
Орфографічний словник української мови
ва́рта іменник жіночого роду
Українсько-російський словник
ВАРТА стража; караул брати, взяти під варту — брать, взять [заключать, заключить] под стражу почесна варта — почётный караул прикордонна варта — пограничная стража стояти на варті — а) воен. стоять на часах [посту]; б) торж. стоять на страже
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
Словарь української мови / Упор. з дод. влас. матеріалу Б. Грінченко : в 4-х т. — К. : Вид-во Академії наук Української РСР, 1958. Том 1, ст. 127.