Відмінності між версіями «Жмурки»
(→Сучасні словники) |
(→Ілюстрації) |
||
Рядок 17: | Рядок 17: | ||
{| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
|- valign="top" | |- valign="top" | ||
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:4bfc37546a3a.jpg|x140px]] |
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Pravila-Gmurki-08a075590ft.jpg|x140px]] |
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:3c3feb574f06.jpg|x140px]] |
− | + | ||
|} | |} | ||
+ | |||
==Медіа== | ==Медіа== | ||
Версія за 10:17, 20 листопада 2015
Жмурки, -ків, м. мн. 1) Ум. отъ жмури. 2) = Піжмурки. Вх. Зн. 17.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови
ЖМУРКИ 1. рок, мн. Гра, при якій один з учасників із зав'язаними очима ловить або відшукує інших. Івась забув і свою досаду і свої жмурки (Панас Мирний, IV, 1955, 9). Гратися в жмурки: а) грати в таку гру, при якій один з учасників із зав'язаними очима ловить або відшукує інших. Пам'ятаю: завжди курява в класі, гамір, темрява така, що діти порозлазяться по вікнах, а маленькі граються в жмурки (Степан Васильченко, IV, 1960, 37); * Образно. Стоїть горбоносий [Сагайдак] на узбережжі, Де сонце із хвилею грається в жмурки (Андрій Малишко, Звенигора, 1959, 233); б) обдурювати кого-небудь, приховуючи щось. — Все! — тихо каже Зеленцов. — Тепер вам, полковнику, нічого гратися в жмурки. Ви, надіюсь, розкажете про все, що нас буде цікавити (Василь Кучер, Чорноморці, 1956, 495).
ЖМУРКИ 2, рок, мн. Зменш. до жмури. А коли подме вітрець з острова, ріка візьметься чорними жмурками, наче сипнула у воду сердита баба повні пригорщі проса (Олесь Донченко, VI, 1957, 68).
♦ Тільки жмурки пішли від кого — чого — хто-, що-небудь зникає під водою, топиться. Човен тоді хить на другий бік, — од дяка й паламаря тільки жмурки пішли (Олександр Довженко, Зач. Десна, 1957, 487).
Словник української мови: в 11 томах. — Том 2, 1971. — Стор. 538.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |