Відмінності між версіями «Верховина»
(Створена сторінка: '''Верховина, -ни, '''''ж. ''Вершина (дерева, горы). ''Він на те дерево: заліз аж на саму верховину...) |
(→Ілюстрації) |
||
(не показані 6 проміжних версій ще одного учасника) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
− | + | ||
− | [[Категорія: | + | ==Сучасні словники== |
+ | Тлумачення слова у сучасних словниках | ||
+ | ВЕРШИ́НА, и, ж. 1. Верхня, найвища частина чого-небудь (перев. дерева, гори). Настане літо; жовтий цвіт Укриє липу до вершини (Щог., Поезії, 1958, 302); Гірські вершини потопали в хмарах (Кучер, Зол. руки, 1948, 80). | ||
+ | |||
+ | ∆ Верши́на кута́, мат. — точка перетину прямих, що утворюють кут; Верши́на трику́тника, мат. — вершина кута, що лежить проти його основи. | ||
+ | |||
+ | 2. чого, перен. Найвища точка розвитку, найвищий ступінь. Ми ті, що, сягнувши вершини прогресу, — В степах засвітили вогні Дніпрогесу (С. Ол., Вибр., 1957, 30); Вдарився [Фред] лобом об дубовий стовп, що правив за основу їхньої халабуди. Гострий біль у надбрів’ї став вершиною всіх Фредових страждань (Збан., Курил. о-ви, 1963, 67). | ||
+ | |||
+ | 3. Початок, верхів’я яру і т. ін. У вершині яру, який розходився двома мілкими степовими вибалками, Бармаш зупинився (Коз., Гарячі руки, 1960, 152). | ||
+ | |||
+ | Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 1. — С. 337. | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
+ | |- valign="top" | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Файл:3.jpg|220px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Файл:4.jpg|220px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Файл:5.jpg|220px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Photoicon.png|x140px]] | ||
+ | |} | ||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | |||
+ | ==Див. також== | ||
+ | |||
+ | ==Джерела та література== | ||
+ | |||
+ | ==Зовнішні посилання== | ||
+ | |||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Факультет права та міжнародних відносин]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2017 року]] |
Поточна версія на 16:21, 21 листопада 2017
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках ВЕРШИ́НА, и, ж. 1. Верхня, найвища частина чого-небудь (перев. дерева, гори). Настане літо; жовтий цвіт Укриє липу до вершини (Щог., Поезії, 1958, 302); Гірські вершини потопали в хмарах (Кучер, Зол. руки, 1948, 80).
∆ Верши́на кута́, мат. — точка перетину прямих, що утворюють кут; Верши́на трику́тника, мат. — вершина кута, що лежить проти його основи.
2. чого, перен. Найвища точка розвитку, найвищий ступінь. Ми ті, що, сягнувши вершини прогресу, — В степах засвітили вогні Дніпрогесу (С. Ол., Вибр., 1957, 30); Вдарився [Фред] лобом об дубовий стовп, що правив за основу їхньої халабуди. Гострий біль у надбрів’ї став вершиною всіх Фредових страждань (Збан., Курил. о-ви, 1963, 67).
3. Початок, верхів’я яру і т. ін. У вершині яру, який розходився двома мілкими степовими вибалками, Бармаш зупинився (Коз., Гарячі руки, 1960, 152).
Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 1. — С. 337.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |