Відмінності між версіями «Чинчикувати»
(Створена сторінка: '''Чинчикува́ти, -ку́ю, -єш, '''''гл. ''= '''Чимчикувати. ''' Категорія:Чи) |
|||
(не показані 3 проміжні версії цього учасника) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
'''Чинчикува́ти, -ку́ю, -єш, '''''гл. ''= '''Чимчикувати. ''' | '''Чинчикува́ти, -ку́ю, -єш, '''''гл. ''= '''Чимчикувати. ''' | ||
[[Категорія:Чи]] | [[Категорія:Чи]] | ||
+ | |||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Інститут філології]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2021 року]] | ||
+ | |||
+ | |||
+ | ==Сучасні словники== | ||
+ | |||
+ | ЧИМЧИКУВАТИ, ую, уєш, недок., розм. | ||
+ | |||
+ | 1. Іти швидко, поспішно, часто ступаючи. Попід тином біжить мати Свою дочку переймати: — Вернись, — каже, — чи не чуєш? Куди ж це ти чимчикуєш? (Українські народні пісні, 1, 1964, 31); Люде, стрічаючись з бабою, аж дивувались, чого це завсіди поважна Зінька так швидко чимчикує вздовж улиці (Нечуй-Левицький, VI, 1966, 327); Моріг зелений перерізується посередині биндочкою — стежкою, по котрій чимчикують ноги молодиць, дівчат, чоловіків, поспішаючи у місто на базарний день (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 458); — Поспішаю оце до тебе, а мені зустрічається дід-мороз. — Куди чимчикуєш? — питає він (Олекса Гуреїв, Новели, 1951, 48). | ||
+ | |||
+ | 2. Іти (перев. повільно); плестися. Над шляхом густим димом Курява знялася. У тій куряві похило Стомлена ватага 3 заробітків чимчикує... (Іван Манжура, Тв., 1955, 43); — Я теж на Красилівку чимчикую. Якщо хочете, підемо разом (Олександр Копиленко, Подарунок, 1956, 21); Дворічне дівча чимчикувало за матір'ю, невідступно тримаючись парканів, будинків понад тротуаром (Іван Ле, Опов. та нариси, 1950, 264); Шлях стелився перед нею далеко-далеко. Мов чимчикувала молодиця аж у самий Прибалтійськ (Любомир Дмитерко, Обпалені.., 1962, 230); Він.. чимчикував кудись широким кроком із незалежним виглядом (Дмитро Ткач, Жди.., 1959, 77); * Образно. За ним чимчикував придушений Юсипів голос, що зіллявся з ворохканням жаб (Марко Черемшина, Вибр., 1952, 58). | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
+ | |- valign="top" | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Chimchim1.jpg|x140px]] | ||
+ | |} | ||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | |||
+ | {{#ev:youtube|KMf1YDu7Ulk}}. | ||
+ | |||
+ | ==Джерела та література== | ||
+ | http://sum.in.ua/s/chymchykuvaty | ||
+ | |||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Інститут філології]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2021 року]] |
Поточна версія на 19:57, 26 жовтня 2021
Чинчикува́ти, -ку́ю, -єш, гл. = Чимчикувати.
Сучасні словники
ЧИМЧИКУВАТИ, ую, уєш, недок., розм.
1. Іти швидко, поспішно, часто ступаючи. Попід тином біжить мати Свою дочку переймати: — Вернись, — каже, — чи не чуєш? Куди ж це ти чимчикуєш? (Українські народні пісні, 1, 1964, 31); Люде, стрічаючись з бабою, аж дивувались, чого це завсіди поважна Зінька так швидко чимчикує вздовж улиці (Нечуй-Левицький, VI, 1966, 327); Моріг зелений перерізується посередині биндочкою — стежкою, по котрій чимчикують ноги молодиць, дівчат, чоловіків, поспішаючи у місто на базарний день (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 458); — Поспішаю оце до тебе, а мені зустрічається дід-мороз. — Куди чимчикуєш? — питає він (Олекса Гуреїв, Новели, 1951, 48).
2. Іти (перев. повільно); плестися. Над шляхом густим димом Курява знялася. У тій куряві похило Стомлена ватага 3 заробітків чимчикує... (Іван Манжура, Тв., 1955, 43); — Я теж на Красилівку чимчикую. Якщо хочете, підемо разом (Олександр Копиленко, Подарунок, 1956, 21); Дворічне дівча чимчикувало за матір'ю, невідступно тримаючись парканів, будинків понад тротуаром (Іван Ле, Опов. та нариси, 1950, 264); Шлях стелився перед нею далеко-далеко. Мов чимчикувала молодиця аж у самий Прибалтійськ (Любомир Дмитерко, Обпалені.., 1962, 230); Він.. чимчикував кудись широким кроком із незалежним виглядом (Дмитро Ткач, Жди.., 1959, 77); * Образно. За ним чимчикував придушений Юсипів голос, що зіллявся з ворохканням жаб (Марко Черемшина, Вибр., 1952, 58).
Ілюстрації
![]() |