Відмінності між версіями «Свійський»
(Створена сторінка: '''Свійський, -а, -е. '''Домашній. ''Кожний свійський птах сусідивсь до людей в солом’яній хат...) |
|||
(не показані 14 проміжних версій 3 учасників) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
'''Свійський, -а, -е. '''Домашній. ''Кожний свійський птах сусідивсь до людей в солом’яній хатині. ''К. Дз. 137. ''Коли нема диких ''(качок), ''то з досади і свійських лущить. ''Стор. 1. 233. | '''Свійський, -а, -е. '''Домашній. ''Кожний свійський птах сусідивсь до людей в солом’яній хатині. ''К. Дз. 137. ''Коли нема диких ''(качок), ''то з досади і свійських лущить. ''Стор. 1. 233. | ||
[[Категорія:Св]] | [[Категорія:Св]] | ||
+ | |||
+ | ==Сучасні словники== | ||
+ | '''[http://sum.in.ua/s/bubukh Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)]''' | ||
+ | |||
+ | СВІ́ЙСЬКИЙ | ||
+ | 1. Який живе при людях, не дикий (про птахів, тварин). Пан Цибульський любив пополювать, було і слідство вчинить, і качок настріля; коли нема диких, то з досади і свійських лущить (Олекса Стороженко, I, 1957, 154); | ||
+ | // Який звик до людини; приручений, ручний. На цвинтарі поміж бабами та дівчатами дибали чотири свійські журавлі (Нечуй-Левицький, IV, 1956, 289); | ||
+ | // перен., розм. Покірний, слухняний (про людину та її вдачу). Вони з диких паничів поставали зовсім свійськими (Нечуй-Левицький, II, 1956, 73); | ||
+ | 2. розм. Звичний. Соломія затулила вуха й заплющила очі. Ця пітьма, більш знайома, більш свійська, не так мучила її (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 358); | ||
+ | |||
+ | |||
+ | '''[http://slovopedia.org.ua/35/53393/45543.html Орфографічний словник української мови]''' | ||
+ | |||
+ | сві́йський | ||
+ | прикметник | ||
+ | |||
+ | |||
+ | '''[http://slovopedia.org.ua/93/53393/834134.html Великий тлумачний словник (ВТС) сучасної української мови]''' | ||
+ | |||
+ | сві́йський | ||
+ | -а, -е.1》 Який живе при людях, не дикий (про птахів, тварин). | ||
+ | || Який звик до людини; приручений, ручний. | ||
+ | || перен. , розм. Покірний, слухняний (про людину та її вдачу). | ||
+ | 2》 розм. Звичний. | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | |||
+ | [[Зображення:ллллл.jpg|x140px]] | ||
+ | [[Зображення:Rus-kar-domashnie-zhivotnye-1.jpg|x140px]] | ||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | {{#ev:youtube|6W9C3sye0RM}} | ||
+ | {{#ev:youtube|tgu8s-2XSRE}} | ||
+ | |||
+ | ==Див. також== | ||
+ | '''[https://uk.wiktionary.org/wiki/%D0%B1%D1%83%D0%B1%D1%83%D1%85 Вікісловник]''' | ||
+ | |||
+ | ==Зовнішні посилання== | ||
+ | '''[https://uk.wiktionary.org/wiki/%D0%9A%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D1%96%D1%8F:%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%96_%D0%B2%D0%B8%D0%B3%D1%83%D0%BA%D0%B8 Вікісловник - Українські вигуки]''' | ||
+ | |||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Факультет права та міжнародних відносин]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2020 року]] |
Поточна версія на 02:33, 22 грудня 2020
Свійський, -а, -е. Домашній. Кожний свійський птах сусідивсь до людей в солом’яній хатині. К. Дз. 137. Коли нема диких (качок), то з досади і свійських лущить. Стор. 1. 233.
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
СВІ́ЙСЬКИЙ 1. Який живе при людях, не дикий (про птахів, тварин). Пан Цибульський любив пополювать, було і слідство вчинить, і качок настріля; коли нема диких, то з досади і свійських лущить (Олекса Стороженко, I, 1957, 154); // Який звик до людини; приручений, ручний. На цвинтарі поміж бабами та дівчатами дибали чотири свійські журавлі (Нечуй-Левицький, IV, 1956, 289); // перен., розм. Покірний, слухняний (про людину та її вдачу). Вони з диких паничів поставали зовсім свійськими (Нечуй-Левицький, II, 1956, 73); 2. розм. Звичний. Соломія затулила вуха й заплющила очі. Ця пітьма, більш знайома, більш свійська, не так мучила її (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 358);
Орфографічний словник української мови
сві́йський прикметник
Великий тлумачний словник (ВТС) сучасної української мови
сві́йський -а, -е.1》 Який живе при людях, не дикий (про птахів, тварин). || Який звик до людини; приручений, ручний. || перен. , розм. Покірний, слухняний (про людину та її вдачу). 2》 розм. Звичний.