Відмінності між версіями «Чура»
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
(→Сучасні словники) |
(→Ілюстрації) |
||
Рядок 12: | Рядок 12: | ||
|- valign="top" | |- valign="top" | ||
|style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Чура.jpg|x140px]] | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Чура.jpg|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:цура.jpg|x140px]] | ||
|} | |} | ||
Поточна версія на 20:11, 19 квітня 2023
Чура, -ри, м. = Джура 1. То козак йому промовляє: «Чуро мій, чуро, вірний слуго!» АД. І. 248. Ой як крикнув козак Нечай на чуру малого: «Сідлай, чуро, коня мого, а собі другого». Нп.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови:
Чура, цю́ра або джура — так називали в Україні в 16—18 століттях зброєносця, учня у козацької старшини. Зазвичай джурами були молоді хлопці. Разом із козаками джури ходили в походи, брали участь у боях. Походження терміну джура точно не визначено. Очевидно, це спільне індоєвропейське поняття — чи слово з іранських мов (скіфів/сарматів), занесене в Подніпров'я. В іранських мовах воно означає «товариш».
Ілюстрації
![]() |
![]() |