Відмінності між версіями «Солодятко»
(не показано 10 проміжних версій цього учасника) | |||
Рядок 7: | Рядок 7: | ||
[http://sum.in.ua/s/solodjatko| '''Академічний тлумачний словник (1970—1980)'''] | [http://sum.in.ua/s/solodjatko| '''Академічний тлумачний словник (1970—1980)'''] | ||
− | Словник української мови: в 11 томах. — Том 9, 1978. — Стор. 448 | + | '''Словник української мови: в 11 томах. — Том 9, 1978. — Стор. 448''' |
СОЛОДЯ́ТКО, а, сер., діал. Коханий, кохана. А я би ся не здрімала, хоч би засвітало, Коби прийшло солодятко та й защебетало (Коломийки, 1969, 136). | СОЛОДЯ́ТКО, а, сер., діал. Коханий, кохана. А я би ся не здрімала, хоч би засвітало, Коби прийшло солодятко та й защебетало (Коломийки, 1969, 136). | ||
+ | |||
+ | |||
+ | [http://sum.in.ua/s/kokhanyj#:~:text=ім.,нехай%20вона%20все%20лихо%20зачарує!| '''Академічний тлумачний словник (1970—1980)'''] | ||
+ | |||
+ | '''Словник української мови: в 11 томах. — Том 4, 1973. — Стор. 313.''' | ||
+ | |||
+ | КО́ХАНИЙ, а, е. Дієпр. пас. мин. ч. до кохати 3. Звитий [вінок] з мирту дорогого, 3 щиро коханих квіток (Яків Щоголів, Поезії, 1958, 349); | ||
+ | // у знач. прикм. Далеко ясніло кохане та ніжне лице [панни], мармурові неробочі руки (Степан Васильченко, I, 1959, 265). | ||
+ | |||
+ | КОХА́НИЙ, а, е. | ||
+ | |||
+ | 1. Якого кохають. Йване мій, Іване, Друже мій коханий (Тарас Шевченко, II, 1953, 132); Коли вмерла перша жінка, він сказав собі, що не ожениться, бо не знайде вже такої вірної та коханої дружини (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 41); Йому, видно, хотілося зараз говорити і говорити про неї, далеку кохану дівчину (Олесь Гончар, III, 1959, 82). | ||
+ | |||
+ | 2. у знач. ім. коханий, ного, чол.; кохана, ної, жін. Той (та), кого кохають. [Мавка:] Заграй мені, коханий, у сопілку, нехай вона все лихо зачарує! (Леся Українка, III, 1952, 231); Ти мене, кохана, проведеш до поля (Максим Рильський, I, 1956, 33). | ||
+ | |||
+ | 3. Якого люблять. Думаю собі: «Як-то тепереньки небожата мої кохані? Чи згадують мене?» (Марко Вовчок, I, 1955, 10); «Для нас у ріднім краю навіть дим солодкий та коханий...» (Леся Українка, I, 1951, 234); Як тебе та не любити, мій коханий край! (Володимир Сосюра, Зел. світ, 1949, 19). | ||
+ | |||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | |||
+ | {{#ev:youtube|MbTSv8ZWKWc}} {{#ev:youtube|wbib8e9x30g}} | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | |||
+ | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
+ | |- valign="top" | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:sweet.jpg|x330px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Potter.jpg|x330px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:3io.jpg|x330px]] | ||
+ | |} | ||
+ | ==Див. також== | ||
+ | [https://jisty.com.ua/category/desserts/|'''Десерти: швидкі та легкі рецепти домашніх солодощів'''] | ||
+ | |||
+ | |||
+ | |||
+ | |||
+ | |||
Поточна версія на 23:01, 11 жовтня 2020
Солодятко, -ка, с. Милый, любезный. Сюда мі ся, товаришу, мило подивити, відки буде солодятко волики гонити. Гол.
Сучасні словники
Академічний тлумачний словник (1970—1980)
Словник української мови: в 11 томах. — Том 9, 1978. — Стор. 448
СОЛОДЯ́ТКО, а, сер., діал. Коханий, кохана. А я би ся не здрімала, хоч би засвітало, Коби прийшло солодятко та й защебетало (Коломийки, 1969, 136).
Академічний тлумачний словник (1970—1980)
Словник української мови: в 11 томах. — Том 4, 1973. — Стор. 313.
КО́ХАНИЙ, а, е. Дієпр. пас. мин. ч. до кохати 3. Звитий [вінок] з мирту дорогого, 3 щиро коханих квіток (Яків Щоголів, Поезії, 1958, 349); // у знач. прикм. Далеко ясніло кохане та ніжне лице [панни], мармурові неробочі руки (Степан Васильченко, I, 1959, 265).
КОХА́НИЙ, а, е.
1. Якого кохають. Йване мій, Іване, Друже мій коханий (Тарас Шевченко, II, 1953, 132); Коли вмерла перша жінка, він сказав собі, що не ожениться, бо не знайде вже такої вірної та коханої дружини (Михайло Коцюбинський, I, 1955, 41); Йому, видно, хотілося зараз говорити і говорити про неї, далеку кохану дівчину (Олесь Гончар, III, 1959, 82).
2. у знач. ім. коханий, ного, чол.; кохана, ної, жін. Той (та), кого кохають. [Мавка:] Заграй мені, коханий, у сопілку, нехай вона все лихо зачарує! (Леся Українка, III, 1952, 231); Ти мене, кохана, проведеш до поля (Максим Рильський, I, 1956, 33).
3. Якого люблять. Думаю собі: «Як-то тепереньки небожата мої кохані? Чи згадують мене?» (Марко Вовчок, I, 1955, 10); «Для нас у ріднім краю навіть дим солодкий та коханий...» (Леся Українка, I, 1951, 234); Як тебе та не любити, мій коханий край! (Володимир Сосюра, Зел. світ, 1949, 19).
Медіа
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |