Відмінності між версіями «Кирпа»
(Створена сторінка: '''Кирпа, -пи, '''''ж. ''1) Вздернутый носъ. ''Лічить Енея приступає, очками кирпу осідлав. ''Котл. ...) |
Kimmn (обговорення • внесок) |
||
(не показані 9 проміжних версій 2 учасників) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
'''Кирпа, -пи, '''''ж. ''1) Вздернутый носъ. ''Лічить Енея приступає, очками кирпу осідлав. ''Котл. Ен. VI. 72. '''Кирпу гнути'''. Задирать носъ. ''А як закуштує школи, вже й одвертає пику, вже й кирпу гне. ''Левиц. І. 277. ''Стара не страшна, так молода кирпу гне. ''Котл. НП. 353. 2) = '''Кирпатий. '''Ум. '''Кирпонька. '''МВ. (КС. 1902. X. 143). | '''Кирпа, -пи, '''''ж. ''1) Вздернутый носъ. ''Лічить Енея приступає, очками кирпу осідлав. ''Котл. Ен. VI. 72. '''Кирпу гнути'''. Задирать носъ. ''А як закуштує школи, вже й одвертає пику, вже й кирпу гне. ''Левиц. І. 277. ''Стара не страшна, так молода кирпу гне. ''Котл. НП. 353. 2) = '''Кирпатий. '''Ум. '''Кирпонька. '''МВ. (КС. 1902. X. 143). | ||
+ | |||
+ | ==Сучасні словники== | ||
+ | |||
+ | '''КИ́РПА,''' и, жін., фам., зневажл. | ||
+ | 1. Короткий, задертий догори ніс. Хома зараз тут свою кирпу тиць! (бо він у нас кирпатий на всю околицю) (Ганна Барвінок, Опов.., 1902, 191); Три волосинки під кирпою, та й ті стирчать на всі вітри (Яків Баш, На землі.., 1957, 69). | ||
+ | |||
+ | -'''Водити за кирпу кого-небудь''' — манити обіцянками, обманювати кого-небудь. — Нехай лиш Турн, що верховодить І всіх панів за кирпи водить, 3 Енеєм порівня плеча (Іван Котляревський, I, 1952, 276); Гнути (дерти, задирати, задерти і т. ін.) кирпу — гордовито триматися, зазнаватися. Тепер, бач, у пани лізе [голова], кирпу гне... (Панас Мирний, II, 1954, 187); Казали, що якийсь молокосос половиною села хоче правити, кирпу дере, старших ображає (Василь Кучер, Прощай.., 1957, 407). | ||
+ | |||
+ | 2. Про людину з таким носом. [Галя:] І я говорила з товаришем Коваленком. [Панас:] Ну, ти вже брешеш! Про віщо б парторг МТС розмовляв з такою... кирпою? (Яків Мамонтов, Тв., 1962, 479). | ||
+ | |||
+ | 3. перен., нар.-поет. Смерть. Ні, голубе! Вже не таким тузам Кабаки кирпа втерла! Вже Бонапарт.., Да і того на дно до пекла вперла! (Гулак-Артемовський Байки.., 1958, 126). | ||
+ | |||
+ | ''(Словник української мови: в 11 томах. — Том 4, 1973. — Стор. 152.)'' | ||
+ | |||
+ | '''Кирпа вгору''' - триматися з погордою, зверхньо дивитися на кого-небудь; | ||
+ | |||
+ | ''Білоножко В.М. та ін. ФРАЗЕОЛОГІЧНИЙ СЛОВНИК УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ. Том 1, 2'' | ||
+ | |||
+ | |||
+ | '''ки́рпа 1''' | ||
+ | іменник жіночого роду | ||
+ | ніс | ||
+ | |||
+ | '''ки́рпа 2''' | ||
+ | іменник жіночого роду, істота | ||
+ | про людину | ||
+ | |||
+ | ''«Атлас української мови», т. 1-3, 1988'' | ||
+ | |||
+ | '''Крилаті вислови зі словом "кирпа":''' | ||
+ | |||
+ | '''''Гнути кирпу''''' | ||
+ | |||
+ | ''Гнути (дерти, задирати і т. ін.) / загнути (задерти і т. ін.) кирпу (носа, ніс) — гордовито триматися, ставати чванливим, гонористим, зазнаватися.'' | ||
+ | |||
+ | '''Дерти кирпу''' | ||
+ | |||
+ | ''Дерти кирпу — триматися гордовито.'' | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
+ | |- valign="top" | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Дерти кирпу 1.jpg|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Дерти кирпу 2.jpg|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Article-431.jpg|x140px]] | ||
+ | |} | ||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | |||
+ | ==Див. також== | ||
+ | |||
+ | ==Джерела та література== | ||
+ | |||
+ | ==Зовнішні посилання== | ||
+ | |||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Педагогічний інститут]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2014 року]] | ||
[[Категорія:Ки]] | [[Категорія:Ки]] |
Поточна версія на 21:05, 29 листопада 2014
Кирпа, -пи, ж. 1) Вздернутый носъ. Лічить Енея приступає, очками кирпу осідлав. Котл. Ен. VI. 72. Кирпу гнути. Задирать носъ. А як закуштує школи, вже й одвертає пику, вже й кирпу гне. Левиц. І. 277. Стара не страшна, так молода кирпу гне. Котл. НП. 353. 2) = Кирпатий. Ум. Кирпонька. МВ. (КС. 1902. X. 143).
Зміст
Сучасні словники
КИ́РПА, и, жін., фам., зневажл. 1. Короткий, задертий догори ніс. Хома зараз тут свою кирпу тиць! (бо він у нас кирпатий на всю околицю) (Ганна Барвінок, Опов.., 1902, 191); Три волосинки під кирпою, та й ті стирчать на всі вітри (Яків Баш, На землі.., 1957, 69).
-Водити за кирпу кого-небудь — манити обіцянками, обманювати кого-небудь. — Нехай лиш Турн, що верховодить І всіх панів за кирпи водить, 3 Енеєм порівня плеча (Іван Котляревський, I, 1952, 276); Гнути (дерти, задирати, задерти і т. ін.) кирпу — гордовито триматися, зазнаватися. Тепер, бач, у пани лізе [голова], кирпу гне... (Панас Мирний, II, 1954, 187); Казали, що якийсь молокосос половиною села хоче правити, кирпу дере, старших ображає (Василь Кучер, Прощай.., 1957, 407).
2. Про людину з таким носом. [Галя:] І я говорила з товаришем Коваленком. [Панас:] Ну, ти вже брешеш! Про віщо б парторг МТС розмовляв з такою... кирпою? (Яків Мамонтов, Тв., 1962, 479).
3. перен., нар.-поет. Смерть. Ні, голубе! Вже не таким тузам Кабаки кирпа втерла! Вже Бонапарт.., Да і того на дно до пекла вперла! (Гулак-Артемовський Байки.., 1958, 126).
(Словник української мови: в 11 томах. — Том 4, 1973. — Стор. 152.)
Кирпа вгору - триматися з погордою, зверхньо дивитися на кого-небудь;
Білоножко В.М. та ін. ФРАЗЕОЛОГІЧНИЙ СЛОВНИК УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ. Том 1, 2
ки́рпа 1
іменник жіночого роду
ніс
ки́рпа 2 іменник жіночого роду, істота про людину
«Атлас української мови», т. 1-3, 1988
Крилаті вислови зі словом "кирпа":
Гнути кирпу
Гнути (дерти, задирати і т. ін.) / загнути (задерти і т. ін.) кирпу (носа, ніс) — гордовито триматися, ставати чванливим, гонористим, зазнаватися.
Дерти кирпу
Дерти кирпу — триматися гордовито.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |