Відмінності між версіями «Квасно»
(Створена сторінка: '''Ква́сно, '''''нар. ''Кисло. Категорія:Кв) |
|||
(не показані 5 проміжних версій 2 учасників) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
'''Ква́сно, '''''нар. ''Кисло. | '''Ква́сно, '''''нар. ''Кисло. | ||
[[Категорія:Кв]] | [[Категорія:Кв]] | ||
+ | |||
+ | ==Словник української мови== | ||
+ | |||
+ | КВАСНИ́Й, а́, е́. | ||
+ | |||
+ | 1. Прикм. до квас 1. Квасний запах; Квасні хлібці. | ||
+ | |||
+ | ◊ Квасни́й патріоти́зм, ірон.— схиляння перед відсталими формами життя й побуту своєї країни, вихваляння всього свого й відкидання чужого. Сатиричне висміювання квасного «патріотизму» тут [у поемі «Сон»] полягає в суперечності між словами й ділами псевдопатріотів (Життя і тв. Т. Г. Шевченка, 1959, 167). | ||
+ | |||
+ | 2. розм., рідко. Те саме, що ки́слий. Борщ був голий, а такий квасний, що аж очі вилазили (Кобр., Вибр., 1954, 124); Солонину їм, квасним молоком попиваю (Стеф., III, 1954, 39). | ||
+ | |||
+ | 3. перен., розм., рідко. Незадоволений, кислий (про вираз обличчя). — Їду,— сказав панотець з квасною міною (Фр., II, 1950, 368). | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | [[Файл:кваСно.jpg]] | ||
+ | |||
+ | ==Джерела та література== | ||
+ | |||
+ | Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 4. — С. 131. |
Поточна версія на 22:07, 27 жовтня 2018
Ква́сно, нар. Кисло.
Словник української мови
КВАСНИ́Й, а́, е́.
1. Прикм. до квас 1. Квасний запах; Квасні хлібці.
◊ Квасни́й патріоти́зм, ірон.— схиляння перед відсталими формами життя й побуту своєї країни, вихваляння всього свого й відкидання чужого. Сатиричне висміювання квасного «патріотизму» тут [у поемі «Сон»] полягає в суперечності між словами й ділами псевдопатріотів (Життя і тв. Т. Г. Шевченка, 1959, 167).
2. розм., рідко. Те саме, що ки́слий. Борщ був голий, а такий квасний, що аж очі вилазили (Кобр., Вибр., 1954, 124); Солонину їм, квасним молоком попиваю (Стеф., III, 1954, 39).
3. перен., розм., рідко. Незадоволений, кислий (про вираз обличчя). — Їду,— сказав панотець з квасною міною (Фр., II, 1950, 368).
Ілюстрації
Джерела та література
Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 4. — С. 131.