Відмінності між версіями «Гвоздички»
(→Сучасні словники) |
|||
(не показані 6 проміжних версій 2 учасників) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
+ | ==Словник Грінченка== | ||
'''Гвоздички, -чків, '''''м. мн. ''Раст.: a) Tagetes patula L. Мил. М. 75. б) '''— польові. '''Dianthus Casthusianirum L. ЗЮЗО. І. 121. | '''Гвоздички, -чків, '''''м. мн. ''Раст.: a) Tagetes patula L. Мил. М. 75. б) '''— польові. '''Dianthus Casthusianirum L. ЗЮЗО. І. 121. | ||
− | |||
− | |||
==Сучасні словники== | ==Сучасні словники== | ||
===Малий академічний словник=== | ===Малий академічний словник=== | ||
− | + | Гвоздика | |
− | 1)-і, ж. | + | |
− | Дикоросла і садова рослина з квітками червоного, рожевого, білого забарвлення. | + | 1) -і, ж. Дикоросла і садова рослина з квітками червоного, рожевого, білого забарвлення. |
− | 2)-і, ж., собир. | + | |
− | Висушені квіткові бутони гвоздичного дерева, що вживаються як пряність. | + | 2) -і, ж., собир. Висушені квіткові бутони гвоздичного дерева, що вживаються як пряність. |
===Етимологічний словник Фасмера=== | ===Етимологічний словник Фасмера=== | ||
гвоздика гвоздика рослина "Dianthus", укр. гвоздик, калька польськ. gozdzik, gwozdzik, яке в свою чергу калькували з ср.-в.-н. negelkin, ср.-нж.-н. negelkin, нов.-в.-н. Näglein, Nelke "гвоздика". Ця назва пояснюється тим, що гвоздика (пряність) нагадує за формою цвях старої ручного кування; см. Бернекер 1, 366; Клюге-Гётце 413; Брюкнер 166. Ньому. назва є калькою романського; см. Сандфельд, Festschrift V. Thomsen 172. | гвоздика гвоздика рослина "Dianthus", укр. гвоздик, калька польськ. gozdzik, gwozdzik, яке в свою чергу калькували з ср.-в.-н. negelkin, ср.-нж.-н. negelkin, нов.-в.-н. Näglein, Nelke "гвоздика". Ця назва пояснюється тим, що гвоздика (пряність) нагадує за формою цвях старої ручного кування; см. Бернекер 1, 366; Клюге-Гётце 413; Брюкнер 166. Ньому. назва є калькою романського; см. Сандфельд, Festschrift V. Thomsen 172. | ||
Рядок 16: | Рядок 15: | ||
Гвоздика - Червона гвоздика означає захоплення, шлюб і пристрасну любов; рожева - сльози Діви Марії і материнство; біла - чисту любов; жовта - відмова. | Гвоздика - Червона гвоздика означає захоплення, шлюб і пристрасну любов; рожева - сльози Діви Марії і материнство; біла - чисту любов; жовта - відмова. | ||
− | == | + | ==Найпоширеніші види гвоздик== |
− | ===Гвоздика | + | ===Гвоздика Шабо=== |
− | + | Ця гвоздика була виведена французом Шабо в 1894 році. Вона є однорічним гібридом , висота якого 45-60 см. Кущі цієї гвоздики дуже компактні, з сизо- зеленим листям і приємним ароматом. Квітки бувають різного забарвлення : це і рожева , і біла , і червона , і навіть лососева . Цей вид гвоздики розмножується тільки насінням. Насіння висівають взимку , а саме в січні -лютому , тільки в теплицю. На 7 - 10 -й день вже видніються сходи. Сіянці потрібно пікірувати в ящички , відстань між сіянцями не повинно бути менше 4 см. А потім вже саджанці висаджують в парник. Через півроку після дня посіву гвоздика зацвіте прекрасними квітами. Цей вид гвоздики відмінно підходить для квітників і балконів. | |
− | + | ===Гвоздика польова=== | |
+ | Це багаторічна рослина , висота кущів якого 10-40 см. Листя рослини розташовані супротивно. Красиві квітки мають темні плями , а зовнішня сторона зеленувата . Польова гвоздика зацвітає в червні і цвіте до серпня. Цю гвоздику застосовують у народній медицині як знеболюючий , протизапальний і кровоспинний засіб . Приміром , з неї можна приготувати настій , який приймають при матковій кровотечі після пологів і при гемороїдальному кровотечі . Настій готується так : беремо 15 грамів трави польовий гвоздики і заливаємо склянкою окропу, потім залишаємо настоюватися на 8 годин, після чого обов'язково потрібно процідити настоявшіееся ліки. Щодня потрібно приймати цей настій по 3 рази в кількості 1 столової ложки. Цей же настій допомагає і при проносі . | ||
− | ===Гвоздика | + | ===Гвоздика пишна=== |
− | + | Це рослини дуже маленьке , його висота не більше 60 см. Стебла з красивими білими або рожевими квітками помітні здалеку. Цвіте ця гвоздика на початку червня , а триває її цвітіння до кінця липня. З кожним роком цвітіння проходить все гірше і гірше. У лікувальних цілях заготовлюють всі частини цієї рослини : листя , стебла, квітки , ягоди , насіння і коріння . Гвоздику виривають разом з коренем в період цвітіння і сушать при температурі 45 градусів за Цельсієм. Цей вид гвоздики надає потогінний і заспокійливу дію. Сік пишною гвоздики можна застосовувати при геморої , хвороби нирок і сифілісі . | |
− | + | ===Китайська гвоздика=== | |
− | + | Рослина з поодинокими квітками , які в діаметрі досягають 3,5-5 см. Забарвлення квітів може бути різним. Сорти цього види бувають махровими , немахровими і напівмахровими . Цвіте ця гвоздика досить довго: з липня до кінця осені. Найдивовижніше в даній гвоздиці - це її висота , тому що вона не буває більше 10 см. Цю гвоздику часто застосовують у народній медицині як хорошого кровоспинний засіб . | |
− | + | ==Исторія гвоздики== | |
+ | По давньогрецьким переказом , гвоздики зобов'язані своїм походженням гніву богині полювання Артеміди ; повертаючись після невдалого дня , вона зустріла грав на сопілці пастушка і , звинувативши його в тому , що він розлякав своєю музикою всю її дичину , в люті вирвала йому очі. Пізніше, не винісши жалобного погляду цих очей , богиня кинула їх на стежку - і з них виросли дві червоні гвоздики , нагадують кольором безневинно пролиту кров , а малюнком - досконале лиходійство ( у деяких гвоздик в центрі схожа на зіницю пляма) . | ||
− | + | Теофраст іменував гвоздики квітами Зевса - століття по тому Карл Лінней дав квітці назву Dianthus , тобто божественна квітка . Пліній пише , що розведенням гвоздик займалися в Стародавньому Римі . Достовірні згадки про гвоздиці садової , родоначальниці сучасних різновидів , відносяться до XVI століття , коли її розводили в Голландії і Франції для букетів; проте гвоздика потрапила до Франції ще наприкінці XIII століття (її привезли хрестоносці з Тунісу ) , а на початку XIV століття її ( також привезену зі Сходу ) обробляли в садах Медічі в Італії . | |
− | + | У Франції та Англії гвоздика була квіткою вищих станів , її любили королі , в Бельгії вона стала квіткою простолюддя , символом благоустроєного домашнього вогнища; в Німеччині вона символізувала постійність і вірність. Саме німці дали квітці назву " гвоздика " - за схожість його аромату із запахом прянощі , висушених бутонів гвоздичного дерева; з німецького це позначення перейшло в польський , а потім у російську мову. | |
− | + | ||
− | + | ==Исторія спеції гвоздики== | |
+ | У Китаї , Індії , на Близькому Сході і в Єгипті ще в незапам'ятні часи гвоздику використовували як спецію і лікарський засіб. | ||
+ | Китайські імператори династії Хань , що правили більше двох тисяч років тому , були людьми витонченими . Тому всі , хто хотів чи змушений був споглядати імператора , усередині жували бутон гвоздики перед прийомом , щоб облагородити своє дихання , і під час всієї аудієнції тримали гвоздику в роті. Пізніше звичай жувати гвоздику при зверненні до королеви прищепився в Англії в царювання Єлизавети I. | ||
+ | У Стародавньому Єгипті намистами з ароматних гвоздик прикрашали померлих. Дуже цінувалася ця пряність в Греції та Римі , куди її доставляли з Індії. | ||
+ | Перші європейські опису гвоздики отримані від відомого римського автора Плінія . Європейці отримували гвоздику від арабів , араби - з Індії , Індія - з Цейлону. Через таку кількість перекупників європейці довго не могли дізнатися , де росте гвоздика , і як її отримують. | ||
+ | Батьківщина гвоздики - Молуккські острови , якими в 1512 році ними заволоділи португальці , і стали монопольними власниками плантацій цієї спеції . У португальців гвоздику викрали французи і стали розводити її на Маскаренских островах ( Маврикій , Реюньон і Родрігес ) , розташованих на схід від острова Мадагаскар , в Кайенне і на Сейшельських островах. На Маскаренах гвоздика відмінно прижилася. Але час йшов , прянощів у всьому світі виробляли все більше, і гвоздика дешевшала . Колись , у 20- х роках XIX століття , правитель Занзібару султан Сейид Сайд і звернув увагу на це джерело доходів . Він розпорядився привезти гвоздикове дерево на Занзібар і Пемба . Прижилися дерева на новому місці просто чудово. Грунти на островах родючі , температура висока - 23-28 ° С , вологості в достатку - 1500-2000 міліметрів на рік. Місцевим жителям залишалося доглядати за гвоздикою , правда , долаючи недовіру до нової справи , під жорстким наглядом господарів. Не дарма ж Занзібар з арабської перекладається як " країна рабів". Так чи інакше , а до середини XIX століття Занзібар став провідним виробником гвоздики , даючи близько 3 / 4 усього світового обсягу цієї пряності . Сьогодні його в усьому світі називають " гвоздиковим островом " , але насправді левова частка гвоздики росте на Пембе . Повітря цього острова наскрізь просякнутий спецією , так що через кілька хвилин чиста вода у склянці набуває гвоздичний присмак. | ||
+ | Автор " Домострою " з благоговінням писав про гвоздики Олія : "Якщо масла такого капнеш у воду краплі дві -три - додає пахощі руках і красу обличчю. Це ж масло , якщо в горілку його трохи додаси і натщесерце вип'єш , то вичистить і гортань , і груди , і голос пом'якшить , і ... апетиту додасть , настрій покращуючи " . | ||
+ | Сучасні довідники з ароматерапії стверджують , наприклад , що " енергетика " гвоздики здатна : " оживити природність , ліквідувати очікування невдачі , позбавити від істеричності натури , зміцнити ауру , допомогти захиститися від чужої злості , заздрості і вампіризму " . | ||
+ | Форма бутонів дала назву гвоздиці - сеціі в більшості мов , аналогічно російській . Англійська назва cloves походить від латинського clavus - гвоздик . Німецьке слово Nelke походить від Nagel - цвях і шведського nejlikor - цвях. До речі , пізніше словом Nelke охрестили гвоздику (квітка ) - зовсім інша рослина роду Dianthus , тому пряність німці стали називати Gewurznelke , голландці - kruidnagar , шведи - kryddnejlikor , що буквальноозначает " пряна гвоздика" , або " гвоздика - пряність " . Аналогічно і у французькій мові , де квітка сьогодні називають giro flee , а гвоздику - пряність - girofle , але користуються і словом clou - цвях. | ||
+ | В останні роки все більшої популярності набуває запашне гвоздикове масло, що міститься не тільки в бутонах , а й у всіх частинах рослини. Гвоздикове масло широко застосовується в харчовій , тютюновій промисловості і в парфумерії - його аромат домінує в таких французьких шедеврах , як " Фіджі " ( Fidji - Laroche , 1966 ) , "Опіум" ( Opium - Yves St . Laurent , 1977 ) і " Вандербілт " ( Vanderbilt - Vanderbilt , 1981 ) , а також в одеколон "Гвоздика" , засобі від комарів. | ||
− | === | + | ==Склад гвоздики== |
− | + | Склад гвоздики настільки багатий вітамінами , мікроелементами та іншими речовинами , що відразу стає зрозуміло , звідки у гвоздики такі потужні корисні властивості. Харчова цінність гвоздики пояснюється високим вмістом білка ( 6 г на 100 г) , жирів (20 г на 100 г) , вуглеводів ( 27 г на 100 г). Третина гвоздики становить клітковина - потрібні харчові волокна , що впливають на функцію кишечника ( 34 г клітковини на 100 г гвоздики ) . Також у складі цієї пряності знаходиться зола , вода (приблизно по 6 г на 100 г продукту). Близько 20 % цієї спеції становить ефірне масло, багате цінними ароматичними сполуками ( евгенолом , каріофіллеом , ілангеном та ін.) | |
− | + | Користь гвоздікіВітамінному складу гвоздики може позаздрити найповніший мультивітамінний комплекс . У складі висушених суцвіть знаходяться: бета -каротин , основна маса вітамінів групи В ( В1 , В2 , В3 або РР , В4 , В6 , В9) , аскорбінова кислота , токоферол ( вітамін Е ) і филлохинон (вітамін К). | |
− | + | Мінеральні речовини представлені мікро і макроелементами , такими як: калій , кальцій , натрій , магній , фосфор , залізо , марганець , мідь , селен , цинк. | |
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | Також в бутони гвоздики входять глікозиди , дубильні речовини , слизу. | |
− | == | + | ==Вплив гвоздики на організм людини== |
− | + | Спектр корисної дії гвоздики вельми широкий , вона має антисептичну і бактерицидну дію , знеболює і знімає спазми мускулатури. Також вона має тонізуючі та ранозагоювальні властивості . Здатність підвищувати тонус м'язів - як корисне , так і шкідливе властивість гвоздики. Корисне дію вона надає на жіночий організм , приводить в норму менструальний цикл , а от для вагітних жінок тонізуючі властивості гвоздики - шкода , підвищення тонусу мускулатури матки негативно відбивається на стані малюка. | |
− | + | Додавання гвоздики в їжу благотворно позначається на роботі всіх органів травного тракту , вона стимулює вироблення травних соків , посилює апетит , нормалізує травлення їжі . Цю пряність широко використовують при лікуванні колітів , кишкових кольок , метеоризму , діареї , хворобах прямої кишки. | |
− | + | Гвоздика застосовується і при лікуванні ряду стоматологічних проблем , вона усуває неприємний запах з рота , знімає зубний біль (досить розкусити суцвіття і прикласти до місця болю) , сприятливо впливає на ясна , застосовується для лікування пародонтозу. | |
− | + | Найостанніші дослідження показали , що велика користь гвоздики в боротьбі з раковими хворобами , ці приправа здатна гальмувати ріст ракових клітин. Антиканцерогенні властивості гвоздики ще вивчаються , вчені сподіваються створити на основі гвоздики препарат для лікування лейкемії. | |
− | + | ||
− | + | Завдяки великому вмісту вітамінів групи В , неоціненна користь гвоздики для нервової системи. Ця пряність прискорює відновлювальний процес після фізичного або психічного перевтоми , знімає напругу , заспокоює. | |
− | + | ||
− | + | Гвоздика відноситься до розряду пекучих прянощів і дратівливо впливає на слизову оболонку органів травлення , тому особам , страждаючим виразковими ураженнями гастродуоденальної області , не варто її вживати гвоздику , також ця приправа протипоказана при гіпертонії і при гастриті з підвищеною кислотністю. | |
− | + | ||
− | == | + | ==Використання гвоздики в кулінарії== |
− | + | При приготуванні смачної їжі найбільше цінуються цілі бутончики гвоздики - спеції , оскільки у вигляді порошку гвоздика швидко втрачає свій аромат. Зберігати гвоздику потрібно в темному місці без доступу повітря , молоти найкраще перед використанням | |
− | + | Гвоздика дуже популярна в кулінарії. Її додають в холодні закуски : рибу під маринадом і заливну , лобіо і сациві . Бактерицидні властивості і багатий аромат дозволяють використовувати прянощі в домашніх м'ясних виробах : ковбасах , солонині та ін гвоздика приправляють супи з дичини , свинини , баранини ( Грузія ) , картопляні , овочеві , грибні, фруктові, а також вуха та м'ясні бульйони. | |
− | + | Гвоздика прекрасно передає аромат не лише гарячої, а й холодної воді ( фарбуючи її в коричневий колір). Тому гвоздика широко застосовується для приготування маринадів ( грибних, фруктово -ягідних , м'ясних , овочевих , рідше рибних ) . Оскільки в маринади входить широкий набір прянощів , краще значно знижувати частку гвоздики , збільшуючи частку інших, особливо європейських прянощів. Також з гвоздикою готують соуси і приправи - вона не тільки урізноманітнює їх смак , а й консервує . | |
− | + | Гвоздика входить в багато суміші прянощів : західноєвропейського та індійського "каррі" , індійських пряних сумішей , китайської " усян - мянь " та ін | |
− | + | У солодких стравах (компотах, пудингах, кондитерських виробах та інших десертах) гвоздика використовується самостійно або в суміші з корицею. Краще використовувати головки(капелюшки) гвоздики - в них немає гіркоти. | |
− | + | У поєднанні з чорним перцем гвоздика хороша при приготуванні смаженого або тушкованого м'яса , баранини , свинячих і м'ясних жирних фаршів , а також соусів , що подаються до домашньої птиці. | |
− | + | Підвищені температури, особливо кип'ятіння , позбавляють гвоздику аромату , а смак основної страви стає гірким . Особливо неприємний він в солодких стравах і кондитерських виробах. Для визначення моменту введення гвоздики в страву необхідно слідувати простому правилу , чим більш тонкий аромат необхідно отримати , тим пізніше необхідно закладати гвоздику. Протипоказана закладка гвоздики в блюда з тривалою тепловою обробкою і ранньої закладкою прянощі , наприклад плови . Вважається , що в маринади гвоздику потрібно закладати в процесі приготування разом з іншими компонентами , в тісто і фарш - до теплової обробки , в м'ясні страви - за 10-15 хвилин до готовності , в бульйони , супи , компоти - за 3-5 хвилин до готовності. | |
− | + | Найкраще уникати великих доз гвоздики в поєднанні з оцтом , вином і продуктами, що містять спирт. У спирті набагато сильніше розчиняються гіркі фракції гвоздики , які не тільки неприємні самі по собі , але й шкідливі для здоров'я. | |
− | + | В Індії , Бірмі , Таїланді гвоздику додають в бетель - популярну в країнах Південно -Східної Азії жуйку ( зі шматочків насіння пальми арека ) . В Індонезії споконвіку гвоздикою ароматизують сигарети kretek - кретек , дим від цих яких має антисептичні властивості і приємним запахом. Завдяки курцям Індонезія стала головним імпортером гвоздики , не дивлячись на те , що вона сама виробляє гвоздику в значній кількості. | |
− | + | У російській харчової промисловості гвоздику часто замінюють вітчизняної пряністю - колюр , схожою за властивостями на гвоздику. Однак аромат її слабкіше й ніжніше . Зростає колюрия в передгір'ях Алтаю , Західного і Східного Сибіру , в Туві і Центральної Азії. В якості прянощів використовують її корінь , який викопують на третій рік життя рослини , очищають , сушать і перемелюють на порошок. | |
− | + | Застосовують гвоздику в вітчизняної харчової промисловості . Гвоздику кладуть в обідні і закусочні консерви , маринади , приправи , томатні соуси "Гострий" , " Кубанський ", "Південний " , "Схід" , гірчицю , консервовані огірки і патисони , варення з горіхів. Додають гвоздику в пряну і мариновану оселедець , пряну кільку , салаку , рибні консерви в томатному соусі. Нею ароматизують вугра в желе , салаку в маринаді з овочами , рибно- овочеву солянку , рибу гарячого копчення. Пряність використовують при виготовленні сальтисону червоного і білого , кров'яної ковбаси , печінкового паштету , сирної закваски і морозива , хлібобулочних виробів. | |
− | + | Російську кухню відрізняє застосування прянощі в гарячих грибних стравах. | |
− | + | З гірчицею маринують огірки , капусту (особливо краснокочанную і кольрабі ) , перець , гарбуз , диню , моркву, буряк , вишню , чорну і червону смородину , брусницю та ін Рідше застосовують гвоздику в соліннях . Нею ароматизують солоні гриби і солоні кавуни. З гвоздикою готують овочі , каші та плови . Гвоздику кладуть у варення і тісто . | |
− | + | Пікантний аромат гвоздика додає напоям . Пряність додають у грог , пунш , глінтвейн , кава , какао , суботні . Присмачують гвоздикою сливовий , яблучний і брусничний соки. | |
− | + | З гвоздикою можна переборщувати , оскільки навіть мінімальна її кількість надає їжі дуже сильний аромат і специфічний смак. | |
− | + | Бутони гвоздики не єдина пряність гвоздичної дерева. У його плодів такий же тонкий аромат , як і у бутонів. Мелені плоди називаються " маткова гвоздика" . Від мелених гвоздикових бутонів відрізняється тим, що містить крохмаль ( крапнувши йоду , по синьому кольору , визначається наявність крохмалю) . | |
− | + | В останні роки все більшої популярності набуває запашне гвоздикове масло , яке міститься у всіх частинах рослини (наприклад , на Мадагаскарі масло отримують і з листя , а на Занзібарі - з гілок і некондиційних бутонів ) . Потреба в ньому постійно зростає , і гвоздикове дерево скоро перетвориться з пряної рослини в ефіроолійне . Гвоздикове масло , як і сама гвоздика , широко застосовується в харчовій промисловості і, звичайно ж , в парфумерії. | |
− | + | У США гвоздикове масло використовують в сумішах пряних масел для соусів. Разом з іншими прянощами їм ароматизують курячі вироби , рибу , деякі види ковбас , солодкі маринади , страви зі свинини , цукерки та мигдальні тістечка. | |
− | + | ||
− | + | ||
==Ілюстрації== | ==Ілюстрації== | ||
{| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
|- valign="top" | |- valign="top" | ||
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:319476126.gif|x140px]] |
− | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: | + | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:80558599_4603781_9cdd985bca167ae8d0606d6ee1d1a032_800pxCloves.jpg|x140px]] |
− | + | ||
− | + | ||
|} | |} | ||
− | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | {{#ev:youtube|WHZUCXDzKYs}} | ||
==Див. також== | ==Див. також== | ||
Рядок 106: | Рядок 103: | ||
==Зовнішні посилання== | ==Зовнішні посилання== | ||
− | + | [[Категорія:Гв]] | |
− | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/ | + | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Інститут суспільства]] |
Поточна версія на 22:30, 30 листопада 2013
Зміст
Словник Грінченка
Гвоздички, -чків, м. мн. Раст.: a) Tagetes patula L. Мил. М. 75. б) — польові. Dianthus Casthusianirum L. ЗЮЗО. І. 121.
Сучасні словники
Малий академічний словник
Гвоздика
1) -і, ж. Дикоросла і садова рослина з квітками червоного, рожевого, білого забарвлення.
2) -і, ж., собир. Висушені квіткові бутони гвоздичного дерева, що вживаються як пряність.
Етимологічний словник Фасмера
гвоздика гвоздика рослина "Dianthus", укр. гвоздик, калька польськ. gozdzik, gwozdzik, яке в свою чергу калькували з ср.-в.-н. negelkin, ср.-нж.-н. negelkin, нов.-в.-н. Näglein, Nelke "гвоздика". Ця назва пояснюється тим, що гвоздика (пряність) нагадує за формою цвях старої ручного кування; см. Бернекер 1, 366; Клюге-Гётце 413; Брюкнер 166. Ньому. назва є калькою романського; см. Сандфельд, Festschrift V. Thomsen 172.
Словник символізму
Гвоздика - Червона гвоздика означає захоплення, шлюб і пристрасну любов; рожева - сльози Діви Марії і материнство; біла - чисту любов; жовта - відмова.
Найпоширеніші види гвоздик
Гвоздика Шабо
Ця гвоздика була виведена французом Шабо в 1894 році. Вона є однорічним гібридом , висота якого 45-60 см. Кущі цієї гвоздики дуже компактні, з сизо- зеленим листям і приємним ароматом. Квітки бувають різного забарвлення : це і рожева , і біла , і червона , і навіть лососева . Цей вид гвоздики розмножується тільки насінням. Насіння висівають взимку , а саме в січні -лютому , тільки в теплицю. На 7 - 10 -й день вже видніються сходи. Сіянці потрібно пікірувати в ящички , відстань між сіянцями не повинно бути менше 4 см. А потім вже саджанці висаджують в парник. Через півроку після дня посіву гвоздика зацвіте прекрасними квітами. Цей вид гвоздики відмінно підходить для квітників і балконів.
Гвоздика польова
Це багаторічна рослина , висота кущів якого 10-40 см. Листя рослини розташовані супротивно. Красиві квітки мають темні плями , а зовнішня сторона зеленувата . Польова гвоздика зацвітає в червні і цвіте до серпня. Цю гвоздику застосовують у народній медицині як знеболюючий , протизапальний і кровоспинний засіб . Приміром , з неї можна приготувати настій , який приймають при матковій кровотечі після пологів і при гемороїдальному кровотечі . Настій готується так : беремо 15 грамів трави польовий гвоздики і заливаємо склянкою окропу, потім залишаємо настоюватися на 8 годин, після чого обов'язково потрібно процідити настоявшіееся ліки. Щодня потрібно приймати цей настій по 3 рази в кількості 1 столової ложки. Цей же настій допомагає і при проносі .
Гвоздика пишна
Це рослини дуже маленьке , його висота не більше 60 см. Стебла з красивими білими або рожевими квітками помітні здалеку. Цвіте ця гвоздика на початку червня , а триває її цвітіння до кінця липня. З кожним роком цвітіння проходить все гірше і гірше. У лікувальних цілях заготовлюють всі частини цієї рослини : листя , стебла, квітки , ягоди , насіння і коріння . Гвоздику виривають разом з коренем в період цвітіння і сушать при температурі 45 градусів за Цельсієм. Цей вид гвоздики надає потогінний і заспокійливу дію. Сік пишною гвоздики можна застосовувати при геморої , хвороби нирок і сифілісі .
Китайська гвоздика
Рослина з поодинокими квітками , які в діаметрі досягають 3,5-5 см. Забарвлення квітів може бути різним. Сорти цього види бувають махровими , немахровими і напівмахровими . Цвіте ця гвоздика досить довго: з липня до кінця осені. Найдивовижніше в даній гвоздиці - це її висота , тому що вона не буває більше 10 см. Цю гвоздику часто застосовують у народній медицині як хорошого кровоспинний засіб .
Исторія гвоздики
По давньогрецьким переказом , гвоздики зобов'язані своїм походженням гніву богині полювання Артеміди ; повертаючись після невдалого дня , вона зустріла грав на сопілці пастушка і , звинувативши його в тому , що він розлякав своєю музикою всю її дичину , в люті вирвала йому очі. Пізніше, не винісши жалобного погляду цих очей , богиня кинула їх на стежку - і з них виросли дві червоні гвоздики , нагадують кольором безневинно пролиту кров , а малюнком - досконале лиходійство ( у деяких гвоздик в центрі схожа на зіницю пляма) .
Теофраст іменував гвоздики квітами Зевса - століття по тому Карл Лінней дав квітці назву Dianthus , тобто божественна квітка . Пліній пише , що розведенням гвоздик займалися в Стародавньому Римі . Достовірні згадки про гвоздиці садової , родоначальниці сучасних різновидів , відносяться до XVI століття , коли її розводили в Голландії і Франції для букетів; проте гвоздика потрапила до Франції ще наприкінці XIII століття (її привезли хрестоносці з Тунісу ) , а на початку XIV століття її ( також привезену зі Сходу ) обробляли в садах Медічі в Італії .
У Франції та Англії гвоздика була квіткою вищих станів , її любили королі , в Бельгії вона стала квіткою простолюддя , символом благоустроєного домашнього вогнища; в Німеччині вона символізувала постійність і вірність. Саме німці дали квітці назву " гвоздика " - за схожість його аромату із запахом прянощі , висушених бутонів гвоздичного дерева; з німецького це позначення перейшло в польський , а потім у російську мову.
Исторія спеції гвоздики
У Китаї , Індії , на Близькому Сході і в Єгипті ще в незапам'ятні часи гвоздику використовували як спецію і лікарський засіб. Китайські імператори династії Хань , що правили більше двох тисяч років тому , були людьми витонченими . Тому всі , хто хотів чи змушений був споглядати імператора , усередині жували бутон гвоздики перед прийомом , щоб облагородити своє дихання , і під час всієї аудієнції тримали гвоздику в роті. Пізніше звичай жувати гвоздику при зверненні до королеви прищепився в Англії в царювання Єлизавети I. У Стародавньому Єгипті намистами з ароматних гвоздик прикрашали померлих. Дуже цінувалася ця пряність в Греції та Римі , куди її доставляли з Індії. Перші європейські опису гвоздики отримані від відомого римського автора Плінія . Європейці отримували гвоздику від арабів , араби - з Індії , Індія - з Цейлону. Через таку кількість перекупників європейці довго не могли дізнатися , де росте гвоздика , і як її отримують. Батьківщина гвоздики - Молуккські острови , якими в 1512 році ними заволоділи португальці , і стали монопольними власниками плантацій цієї спеції . У португальців гвоздику викрали французи і стали розводити її на Маскаренских островах ( Маврикій , Реюньон і Родрігес ) , розташованих на схід від острова Мадагаскар , в Кайенне і на Сейшельських островах. На Маскаренах гвоздика відмінно прижилася. Але час йшов , прянощів у всьому світі виробляли все більше, і гвоздика дешевшала . Колись , у 20- х роках XIX століття , правитель Занзібару султан Сейид Сайд і звернув увагу на це джерело доходів . Він розпорядився привезти гвоздикове дерево на Занзібар і Пемба . Прижилися дерева на новому місці просто чудово. Грунти на островах родючі , температура висока - 23-28 ° С , вологості в достатку - 1500-2000 міліметрів на рік. Місцевим жителям залишалося доглядати за гвоздикою , правда , долаючи недовіру до нової справи , під жорстким наглядом господарів. Не дарма ж Занзібар з арабської перекладається як " країна рабів". Так чи інакше , а до середини XIX століття Занзібар став провідним виробником гвоздики , даючи близько 3 / 4 усього світового обсягу цієї пряності . Сьогодні його в усьому світі називають " гвоздиковим островом " , але насправді левова частка гвоздики росте на Пембе . Повітря цього острова наскрізь просякнутий спецією , так що через кілька хвилин чиста вода у склянці набуває гвоздичний присмак. Автор " Домострою " з благоговінням писав про гвоздики Олія : "Якщо масла такого капнеш у воду краплі дві -три - додає пахощі руках і красу обличчю. Це ж масло , якщо в горілку його трохи додаси і натщесерце вип'єш , то вичистить і гортань , і груди , і голос пом'якшить , і ... апетиту додасть , настрій покращуючи " . Сучасні довідники з ароматерапії стверджують , наприклад , що " енергетика " гвоздики здатна : " оживити природність , ліквідувати очікування невдачі , позбавити від істеричності натури , зміцнити ауру , допомогти захиститися від чужої злості , заздрості і вампіризму " . Форма бутонів дала назву гвоздиці - сеціі в більшості мов , аналогічно російській . Англійська назва cloves походить від латинського clavus - гвоздик . Німецьке слово Nelke походить від Nagel - цвях і шведського nejlikor - цвях. До речі , пізніше словом Nelke охрестили гвоздику (квітка ) - зовсім інша рослина роду Dianthus , тому пряність німці стали називати Gewurznelke , голландці - kruidnagar , шведи - kryddnejlikor , що буквальноозначает " пряна гвоздика" , або " гвоздика - пряність " . Аналогічно і у французькій мові , де квітка сьогодні називають giro flee , а гвоздику - пряність - girofle , але користуються і словом clou - цвях. В останні роки все більшої популярності набуває запашне гвоздикове масло, що міститься не тільки в бутонах , а й у всіх частинах рослини. Гвоздикове масло широко застосовується в харчовій , тютюновій промисловості і в парфумерії - його аромат домінує в таких французьких шедеврах , як " Фіджі " ( Fidji - Laroche , 1966 ) , "Опіум" ( Opium - Yves St . Laurent , 1977 ) і " Вандербілт " ( Vanderbilt - Vanderbilt , 1981 ) , а також в одеколон "Гвоздика" , засобі від комарів.
Склад гвоздики
Склад гвоздики настільки багатий вітамінами , мікроелементами та іншими речовинами , що відразу стає зрозуміло , звідки у гвоздики такі потужні корисні властивості. Харчова цінність гвоздики пояснюється високим вмістом білка ( 6 г на 100 г) , жирів (20 г на 100 г) , вуглеводів ( 27 г на 100 г). Третина гвоздики становить клітковина - потрібні харчові волокна , що впливають на функцію кишечника ( 34 г клітковини на 100 г гвоздики ) . Також у складі цієї пряності знаходиться зола , вода (приблизно по 6 г на 100 г продукту). Близько 20 % цієї спеції становить ефірне масло, багате цінними ароматичними сполуками ( евгенолом , каріофіллеом , ілангеном та ін.)
Користь гвоздікіВітамінному складу гвоздики може позаздрити найповніший мультивітамінний комплекс . У складі висушених суцвіть знаходяться: бета -каротин , основна маса вітамінів групи В ( В1 , В2 , В3 або РР , В4 , В6 , В9) , аскорбінова кислота , токоферол ( вітамін Е ) і филлохинон (вітамін К).
Мінеральні речовини представлені мікро і макроелементами , такими як: калій , кальцій , натрій , магній , фосфор , залізо , марганець , мідь , селен , цинк.
Також в бутони гвоздики входять глікозиди , дубильні речовини , слизу.
Вплив гвоздики на організм людини
Спектр корисної дії гвоздики вельми широкий , вона має антисептичну і бактерицидну дію , знеболює і знімає спазми мускулатури. Також вона має тонізуючі та ранозагоювальні властивості . Здатність підвищувати тонус м'язів - як корисне , так і шкідливе властивість гвоздики. Корисне дію вона надає на жіночий організм , приводить в норму менструальний цикл , а от для вагітних жінок тонізуючі властивості гвоздики - шкода , підвищення тонусу мускулатури матки негативно відбивається на стані малюка.
Додавання гвоздики в їжу благотворно позначається на роботі всіх органів травного тракту , вона стимулює вироблення травних соків , посилює апетит , нормалізує травлення їжі . Цю пряність широко використовують при лікуванні колітів , кишкових кольок , метеоризму , діареї , хворобах прямої кишки.
Гвоздика застосовується і при лікуванні ряду стоматологічних проблем , вона усуває неприємний запах з рота , знімає зубний біль (досить розкусити суцвіття і прикласти до місця болю) , сприятливо впливає на ясна , застосовується для лікування пародонтозу.
Найостанніші дослідження показали , що велика користь гвоздики в боротьбі з раковими хворобами , ці приправа здатна гальмувати ріст ракових клітин. Антиканцерогенні властивості гвоздики ще вивчаються , вчені сподіваються створити на основі гвоздики препарат для лікування лейкемії.
Завдяки великому вмісту вітамінів групи В , неоціненна користь гвоздики для нервової системи. Ця пряність прискорює відновлювальний процес після фізичного або психічного перевтоми , знімає напругу , заспокоює.
Гвоздика відноситься до розряду пекучих прянощів і дратівливо впливає на слизову оболонку органів травлення , тому особам , страждаючим виразковими ураженнями гастродуоденальної області , не варто її вживати гвоздику , також ця приправа протипоказана при гіпертонії і при гастриті з підвищеною кислотністю.
Використання гвоздики в кулінарії
При приготуванні смачної їжі найбільше цінуються цілі бутончики гвоздики - спеції , оскільки у вигляді порошку гвоздика швидко втрачає свій аромат. Зберігати гвоздику потрібно в темному місці без доступу повітря , молоти найкраще перед використанням Гвоздика дуже популярна в кулінарії. Її додають в холодні закуски : рибу під маринадом і заливну , лобіо і сациві . Бактерицидні властивості і багатий аромат дозволяють використовувати прянощі в домашніх м'ясних виробах : ковбасах , солонині та ін гвоздика приправляють супи з дичини , свинини , баранини ( Грузія ) , картопляні , овочеві , грибні, фруктові, а також вуха та м'ясні бульйони. Гвоздика прекрасно передає аромат не лише гарячої, а й холодної воді ( фарбуючи її в коричневий колір). Тому гвоздика широко застосовується для приготування маринадів ( грибних, фруктово -ягідних , м'ясних , овочевих , рідше рибних ) . Оскільки в маринади входить широкий набір прянощів , краще значно знижувати частку гвоздики , збільшуючи частку інших, особливо європейських прянощів. Також з гвоздикою готують соуси і приправи - вона не тільки урізноманітнює їх смак , а й консервує . Гвоздика входить в багато суміші прянощів : західноєвропейського та індійського "каррі" , індійських пряних сумішей , китайської " усян - мянь " та ін У солодких стравах (компотах, пудингах, кондитерських виробах та інших десертах) гвоздика використовується самостійно або в суміші з корицею. Краще використовувати головки(капелюшки) гвоздики - в них немає гіркоти. У поєднанні з чорним перцем гвоздика хороша при приготуванні смаженого або тушкованого м'яса , баранини , свинячих і м'ясних жирних фаршів , а також соусів , що подаються до домашньої птиці. Підвищені температури, особливо кип'ятіння , позбавляють гвоздику аромату , а смак основної страви стає гірким . Особливо неприємний він в солодких стравах і кондитерських виробах. Для визначення моменту введення гвоздики в страву необхідно слідувати простому правилу , чим більш тонкий аромат необхідно отримати , тим пізніше необхідно закладати гвоздику. Протипоказана закладка гвоздики в блюда з тривалою тепловою обробкою і ранньої закладкою прянощі , наприклад плови . Вважається , що в маринади гвоздику потрібно закладати в процесі приготування разом з іншими компонентами , в тісто і фарш - до теплової обробки , в м'ясні страви - за 10-15 хвилин до готовності , в бульйони , супи , компоти - за 3-5 хвилин до готовності. Найкраще уникати великих доз гвоздики в поєднанні з оцтом , вином і продуктами, що містять спирт. У спирті набагато сильніше розчиняються гіркі фракції гвоздики , які не тільки неприємні самі по собі , але й шкідливі для здоров'я. В Індії , Бірмі , Таїланді гвоздику додають в бетель - популярну в країнах Південно -Східної Азії жуйку ( зі шматочків насіння пальми арека ) . В Індонезії споконвіку гвоздикою ароматизують сигарети kretek - кретек , дим від цих яких має антисептичні властивості і приємним запахом. Завдяки курцям Індонезія стала головним імпортером гвоздики , не дивлячись на те , що вона сама виробляє гвоздику в значній кількості. У російській харчової промисловості гвоздику часто замінюють вітчизняної пряністю - колюр , схожою за властивостями на гвоздику. Однак аромат її слабкіше й ніжніше . Зростає колюрия в передгір'ях Алтаю , Західного і Східного Сибіру , в Туві і Центральної Азії. В якості прянощів використовують її корінь , який викопують на третій рік життя рослини , очищають , сушать і перемелюють на порошок. Застосовують гвоздику в вітчизняної харчової промисловості . Гвоздику кладуть в обідні і закусочні консерви , маринади , приправи , томатні соуси "Гострий" , " Кубанський ", "Південний " , "Схід" , гірчицю , консервовані огірки і патисони , варення з горіхів. Додають гвоздику в пряну і мариновану оселедець , пряну кільку , салаку , рибні консерви в томатному соусі. Нею ароматизують вугра в желе , салаку в маринаді з овочами , рибно- овочеву солянку , рибу гарячого копчення. Пряність використовують при виготовленні сальтисону червоного і білого , кров'яної ковбаси , печінкового паштету , сирної закваски і морозива , хлібобулочних виробів. Російську кухню відрізняє застосування прянощі в гарячих грибних стравах. З гірчицею маринують огірки , капусту (особливо краснокочанную і кольрабі ) , перець , гарбуз , диню , моркву, буряк , вишню , чорну і червону смородину , брусницю та ін Рідше застосовують гвоздику в соліннях . Нею ароматизують солоні гриби і солоні кавуни. З гвоздикою готують овочі , каші та плови . Гвоздику кладуть у варення і тісто . Пікантний аромат гвоздика додає напоям . Пряність додають у грог , пунш , глінтвейн , кава , какао , суботні . Присмачують гвоздикою сливовий , яблучний і брусничний соки. З гвоздикою можна переборщувати , оскільки навіть мінімальна її кількість надає їжі дуже сильний аромат і специфічний смак. Бутони гвоздики не єдина пряність гвоздичної дерева. У його плодів такий же тонкий аромат , як і у бутонів. Мелені плоди називаються " маткова гвоздика" . Від мелених гвоздикових бутонів відрізняється тим, що містить крохмаль ( крапнувши йоду , по синьому кольору , визначається наявність крохмалю) . В останні роки все більшої популярності набуває запашне гвоздикове масло , яке міститься у всіх частинах рослини (наприклад , на Мадагаскарі масло отримують і з листя , а на Занзібарі - з гілок і некондиційних бутонів ) . Потреба в ньому постійно зростає , і гвоздикове дерево скоро перетвориться з пряної рослини в ефіроолійне . Гвоздикове масло , як і сама гвоздика , широко застосовується в харчовій промисловості і, звичайно ж , в парфумерії. У США гвоздикове масло використовують в сумішах пряних масел для соусів. Разом з іншими прянощами їм ароматизують курячі вироби , рибу , деякі види ковбас , солодкі маринади , страви зі свинини , цукерки та мигдальні тістечка.
Ілюстрації
![]() |
![]() |