Відмінності між версіями «Прагнути»
(не показано 4 проміжні версії 2 учасників) | |||
Рядок 3: | Рядок 3: | ||
==Сучасні словники== | ==Сучасні словники== | ||
− | + | ПРАГНУТИ, ну, неш, недок., перех. 1. чого. Дуже хотіти чого-небудь. І кожний цех, і кожний лан нових здобутків прагне (Забіла, Одна сім'я, 1950, 27); Поети! Вчіть планету доброті - Вона давно вже миру й ласки прагне (Кор., Поезії, 1967, 20); // чого, до чого і з інфін. Пристрасно бажати здійснення, утвердження чого-небудь, опанування чимось. Ніколи ще не прагнув він так пристрасно врятувати людське життя, як зараз (Довж., І, 1958, 321); [Ярослав:] Які алмази, перли чи смарагди Дорожчі нам від вірності і правди, Які я прагнув ствердити в житті! (Коч., Я. Мудрий, 1946, 68); Всім єством вона прагне осягнути ще одну науку, може, найглибшу, науку про те, як жити людині (Гончар, Тронка, 1963, 146); Коли людина запитує, вона хоче знати, прагне до знань (Ком. Укр., 12, 1964, 42); // кого. Дуже хотіти завоювати чиюсь любов, здобути чиюсь прихильність. Здавалося йому, що саме такої жінки, як вона, прагло віддавна його серце (Вільде, Наші батьки.., 1946, 27); // чого. Дуже потребувати чого-небудь. Він прагнув допомоги (Ю. Янов., IV, 1959, 146); // до чого. Пориватися до чого-небудь. Сам Франко на протязі всієї своєї літературної діяльності очищав свою мову від діалектних слів і зворотів, прагнучи до загальнолітературної української мови (Рильський, IX, 1962, 38); // до чого, куди. Мати сильне бажання потрапити кудись, опинитися десь. Печеніг чи Батий До синього прагнуть Дунаю (Мас., Як пахне земля, 1958, 21); - О, дотримай, Кіркеє, того, що мені обіцяла, І відпусти нас додому. І я туди прагну душею, Й товариші мої всі (Гомер, Одіссея, перекл. Б. Тена, 1963, 185); * Образно. Уклін садам, що в чистому цвітінні Поривно прагнуть ген до верховин! (Нагн., Вибр., 1957, 32). | |
+ | |||
+ | 2. до чого, з інфін., також із сполуч. щоб. Намагатися зробити що-небудь, дбати про здійснення чогось. Я прагну в слові відтворити Усю республіку мою (Дмит., В обіймах сонця, 1958, 47); І росіяни стали прагнути до створення власних докладних карт (Видатні вітч. географи.., 1954, 15); [Кассандра:] Ох, Андромахо, як я палко прагну, щоб не були мої слова правдиві! (Л. Укр., II, 1951, 264). | ||
+ | |||
==Ілюстрації== | ==Ілюстрації== | ||
{| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
Рядок 21: | Рядок 24: | ||
==Зовнішні посилання== | ==Зовнішні посилання== | ||
− | [[Категорія: | + | [[Категорія: Слова 2024 року]] |
− | [[Категорія: | + | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Факультет журналістики]] |
Поточна версія на 10:51, 24 квітня 2024
Прагнути, -ну, -неш, гл. Жаждать, желать сильно. Всі покою щиро прагнуть. Хто много має, той прагне більше. Ном. № 1447. Я зроду не жадав багатства, а тепер прагну всіх роскошів для тебе, тобі на втіху. МВ. (О. 1862. III. 47).
Зміст
Сучасні словники
ПРАГНУТИ, ну, неш, недок., перех. 1. чого. Дуже хотіти чого-небудь. І кожний цех, і кожний лан нових здобутків прагне (Забіла, Одна сім'я, 1950, 27); Поети! Вчіть планету доброті - Вона давно вже миру й ласки прагне (Кор., Поезії, 1967, 20); // чого, до чого і з інфін. Пристрасно бажати здійснення, утвердження чого-небудь, опанування чимось. Ніколи ще не прагнув він так пристрасно врятувати людське життя, як зараз (Довж., І, 1958, 321); [Ярослав:] Які алмази, перли чи смарагди Дорожчі нам від вірності і правди, Які я прагнув ствердити в житті! (Коч., Я. Мудрий, 1946, 68); Всім єством вона прагне осягнути ще одну науку, може, найглибшу, науку про те, як жити людині (Гончар, Тронка, 1963, 146); Коли людина запитує, вона хоче знати, прагне до знань (Ком. Укр., 12, 1964, 42); // кого. Дуже хотіти завоювати чиюсь любов, здобути чиюсь прихильність. Здавалося йому, що саме такої жінки, як вона, прагло віддавна його серце (Вільде, Наші батьки.., 1946, 27); // чого. Дуже потребувати чого-небудь. Він прагнув допомоги (Ю. Янов., IV, 1959, 146); // до чого. Пориватися до чого-небудь. Сам Франко на протязі всієї своєї літературної діяльності очищав свою мову від діалектних слів і зворотів, прагнучи до загальнолітературної української мови (Рильський, IX, 1962, 38); // до чого, куди. Мати сильне бажання потрапити кудись, опинитися десь. Печеніг чи Батий До синього прагнуть Дунаю (Мас., Як пахне земля, 1958, 21); - О, дотримай, Кіркеє, того, що мені обіцяла, І відпусти нас додому. І я туди прагну душею, Й товариші мої всі (Гомер, Одіссея, перекл. Б. Тена, 1963, 185); * Образно. Уклін садам, що в чистому цвітінні Поривно прагнуть ген до верховин! (Нагн., Вибр., 1957, 32).
2. до чого, з інфін., також із сполуч. щоб. Намагатися зробити що-небудь, дбати про здійснення чогось. Я прагну в слові відтворити Усю республіку мою (Дмит., В обіймах сонця, 1958, 47); І росіяни стали прагнути до створення власних докладних карт (Видатні вітч. географи.., 1954, 15); [Кассандра:] Ох, Андромахо, як я палко прагну, щоб не були мої слова правдиві! (Л. Укр., II, 1951, 264).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |