Відмінності між версіями «Панувати»
(→Сучасні словники) |
|||
Рядок 4: | Рядок 4: | ||
==Сучасні словники== | ==Сучасні словники== | ||
Тлумачення слова у сучасних словниках | Тлумачення слова у сучасних словниках | ||
+ | |||
+ | в означенняхТлумачення, значення слова «панувати»: | ||
+ | ПАНУВАТИ, ую, уєш, недок., над ким — чим, ким — чим, у кому — чому. | ||
+ | |||
+ | 1. Мати владу над ким-, чим-небудь. Народився Гордій з давнього панського роду, що звик панувати над мужиком і так виробив у собі цю потребу панувати, що вона передавалася спадщиною від батька до сина (Борис Грінченко, II, 1963, 44); [Нартал:] Хотів би ти, щоб Карфаген тепера над Римом панував, хоч би й любов'ю? (Леся Українка, II, 1951, 433); Словом, Лукашевич панував Серед моря муки і проклять... Ну, та к бісу! Хто це пригадав? Панували — більш не панувать! (Максим Рильський, II, 1960, 73); | ||
+ | // перен. Все охоплювати, заповнювати собою (про пори року, сили, явища природи і т. ін.). Тоді саме весна панувала, і такий то був вечір сильно рожевий (Марко Вовчок, I, 1955, 332); Він згадав .. ту тишу, той спокій, який панував тоді в цьому домі (Нечуй-Левицький, VI, 1966, 87); Холодна осіння ніч цілковито панувала над околицею (Микола Трублаїні, I, 1955, 82); | ||
+ | // перен. Підкоряти собі (природу, сили стихії). Сашко.. вирішив зробитися авіатором, а не моряком. Адже моряк панував тільки над водною стихією, а літун [льотчик] панував над водами, землями і самим повітрям (Юрій Смолич, V, 1959, 27); | ||
+ | // перен. Переважати в людській свідомості, суспільних стосунках і т. ін. Як в релігії над людиною панує продукт її власної голови, так при капіталістичному виробництві над нею панує продукт її власних рук (Карл Маркс, Капітал, т. I, кн. I, 1952, 622); | ||
+ | // перен. Охоплювати, володіти (про людські почуття або відчуття). Чутки тискались до вух, рипів голос німецького капрала, панував жах (Юрій Яновський, I, 1958, 51); Огей стрепенувся. Тепер ним панував могутній дух легкості (Олесь Досвітній, Вибр., 1959, 337). | ||
+ | Панувати над собою — уміти стримувати свої почуття, володіти собою. [Люцій (ледве-ледве панує над собою):] Ти доведеш мене до божевілля, чи до гріха! (Леся Українка, II, 1951, 436). | ||
+ | |||
+ | 2. перен. Мати переважне в порівнянні з чим-небудь поширення; безмежно поширюватися. Над всім панує тільки ритмічний, стриманий шум (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 228); Тепер голос Владка, чистий і повний, мов голос дзвона, панував у залі (Іван Франко, VI, 1951, 276); Кругом панує вільний труд, Бо то вже край — не край загнання, На віки вічні збувся люд Години тяжкого конання (Павло Грабовський, I, 1959, 309); У родині Горобців панував повний матріархат (Микола Зарудний, На білому світі, 1967, 15). | ||
+ | |||
+ | 3. Бути паном, панею або як пан, пані. Зозуля кувала, Правдоньку казала. Буду сто літ жити, Тебе годувати, В жупані ходити, Буду панувати (Тарас Шевченко, I, 1963, 226); | ||
+ | // Жити, як пан, пані; розкошувати. Сосіди [сусіди] кажуть, що я паную. Я не паную, я гірко горюю (Павло Чубинський, V, 1874, 758); [Бичок:] Я тобі скажу, хоч би й про жінку нашого станового, адже вона йому не вінчана, а подивись, як вона панує, краще другої пані! (Марко Кропивницький, I, 1958, 446). | ||
+ | |||
==Ілюстрації== | ==Ілюстрації== | ||
{| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" |
Версія за 21:03, 6 грудня 2022
Панува́ти, -ну́ю, -єш, гл. 1) Господствовать, властвовать. Біс та його діти панують у світі. Ном. 2) Царствовать. 3) Жить побарски. Іди, доню, каже мати, не вік дівувати! Він багатий, одинокий, будеш панувати. Шевч. 14.
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках
в означенняхТлумачення, значення слова «панувати»:
ПАНУВАТИ, ую, уєш, недок., над ким — чим, ким — чим, у кому — чому.
1. Мати владу над ким-, чим-небудь. Народився Гордій з давнього панського роду, що звик панувати над мужиком і так виробив у собі цю потребу панувати, що вона передавалася спадщиною від батька до сина (Борис Грінченко, II, 1963, 44); [Нартал:] Хотів би ти, щоб Карфаген тепера над Римом панував, хоч би й любов'ю? (Леся Українка, II, 1951, 433); Словом, Лукашевич панував Серед моря муки і проклять... Ну, та к бісу! Хто це пригадав? Панували — більш не панувать! (Максим Рильський, II, 1960, 73); // перен. Все охоплювати, заповнювати собою (про пори року, сили, явища природи і т. ін.). Тоді саме весна панувала, і такий то був вечір сильно рожевий (Марко Вовчок, I, 1955, 332); Він згадав .. ту тишу, той спокій, який панував тоді в цьому домі (Нечуй-Левицький, VI, 1966, 87); Холодна осіння ніч цілковито панувала над околицею (Микола Трублаїні, I, 1955, 82); // перен. Підкоряти собі (природу, сили стихії). Сашко.. вирішив зробитися авіатором, а не моряком. Адже моряк панував тільки над водною стихією, а літун [льотчик] панував над водами, землями і самим повітрям (Юрій Смолич, V, 1959, 27); // перен. Переважати в людській свідомості, суспільних стосунках і т. ін. Як в релігії над людиною панує продукт її власної голови, так при капіталістичному виробництві над нею панує продукт її власних рук (Карл Маркс, Капітал, т. I, кн. I, 1952, 622); // перен. Охоплювати, володіти (про людські почуття або відчуття). Чутки тискались до вух, рипів голос німецького капрала, панував жах (Юрій Яновський, I, 1958, 51); Огей стрепенувся. Тепер ним панував могутній дух легкості (Олесь Досвітній, Вибр., 1959, 337).
Панувати над собою — уміти стримувати свої почуття, володіти собою. [Люцій (ледве-ледве панує над собою):] Ти доведеш мене до божевілля, чи до гріха! (Леся Українка, II, 1951, 436).
2. перен. Мати переважне в порівнянні з чим-небудь поширення; безмежно поширюватися. Над всім панує тільки ритмічний, стриманий шум (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 228); Тепер голос Владка, чистий і повний, мов голос дзвона, панував у залі (Іван Франко, VI, 1951, 276); Кругом панує вільний труд, Бо то вже край — не край загнання, На віки вічні збувся люд Години тяжкого конання (Павло Грабовський, I, 1959, 309); У родині Горобців панував повний матріархат (Микола Зарудний, На білому світі, 1967, 15).
3. Бути паном, панею або як пан, пані. Зозуля кувала, Правдоньку казала. Буду сто літ жити, Тебе годувати, В жупані ходити, Буду панувати (Тарас Шевченко, I, 1963, 226); // Жити, як пан, пані; розкошувати. Сосіди [сусіди] кажуть, що я паную. Я не паную, я гірко горюю (Павло Чубинський, V, 1874, 758); [Бичок:] Я тобі скажу, хоч би й про жінку нашого станового, адже вона йому не вінчана, а подивись, як вона панує, краще другої пані! (Марко Кропивницький, I, 1958, 446).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |