Відмінності між версіями «Кив!»
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
− | + | ||
[[Категорія:Ки]] | [[Категорія:Ки]] | ||
Рядок 8: | Рядок 5: | ||
==Сучасні словники== | ==Сучасні словники== | ||
Тлумачення слова у сучасних словниках | Тлумачення слова у сучасних словниках | ||
+ | |||
+ | |||
+ | [http://hrinchenko.com/ '''Словарь української мови Упорядкував Борис ГРІНЧЕНКО''' ] <br /> | ||
+ | '''Кив!''' I меж. Выражаетъ киваніе. Вона йому кив оддалеки головою. Г. Барв. 461. Кив-морг на його! Н. п. | ||
+ | |||
+ | '''Кив''' II, -ва, м. Кивокъ, мимическій знакъ. Хто не слухає кива, той послухає кия. Ном. Там такий, що все на кивах та на мигах. Ном. № 5774. Підсунувши вгору шлика кивом. К. ЦН. 173. | ||
+ | |||
+ | |||
+ | |||
+ | [http://sum.in.ua '''Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)''' ] <br /> | ||
+ | '''КИВ, у''', чол. <br /> | ||
+ | 1. Те саме, що кивок. Там такий, що все на кивах та на мигах (Номис, 1864, № 5774); Одпровожали [відпроваджували] її хто сміхом, хто кивом, .. а хто дивом щирим (Марко Вовчок, I, 1955, 172); На селі коло матінки все робилося по Даринчиному киву (Юрій Яновський, Мир, 1956, 94). | ||
+ | |||
+ | 2. розм. Уживається як присудок за знач. кивнути. — Мати кив на мене: вийди мов (Архип Тесленко, З книги життя, 1918, 14); Уже й шапку надів був — іти, а тут сам Тригубенко — кив головою (Андрій Головко, I, 1957, 323). | ||
+ | |||
==Ілюстрації== | ==Ілюстрації== | ||
{| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" |
Версія за 17:12, 19 жовтня 2021
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках
Словарь української мови Упорядкував Борис ГРІНЧЕНКО
Кив! I меж. Выражаетъ киваніе. Вона йому кив оддалеки головою. Г. Барв. 461. Кив-морг на його! Н. п.
Кив II, -ва, м. Кивокъ, мимическій знакъ. Хто не слухає кива, той послухає кия. Ном. Там такий, що все на кивах та на мигах. Ном. № 5774. Підсунувши вгору шлика кивом. К. ЦН. 173.
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
КИВ, у, чол.
1. Те саме, що кивок. Там такий, що все на кивах та на мигах (Номис, 1864, № 5774); Одпровожали [відпроваджували] її хто сміхом, хто кивом, .. а хто дивом щирим (Марко Вовчок, I, 1955, 172); На селі коло матінки все робилося по Даринчиному киву (Юрій Яновський, Мир, 1956, 94).
2. розм. Уживається як присудок за знач. кивнути. — Мати кив на мене: вийди мов (Архип Тесленко, З книги життя, 1918, 14); Уже й шапку надів був — іти, а тут сам Тригубенко — кив головою (Андрій Головко, I, 1957, 323).
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |