Відмінності між версіями «Зжурити»
Матеріал з Київський столичний університет імені Бориса Грінченки
(не показано одну проміжну версію цього учасника) | |||
Рядок 4: | Рядок 4: | ||
==Сучасні словники== | ==Сучасні словники== | ||
− | ===[ | + | ===[http://sum.in.ua/s/zzhuryty/ Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)]=== |
− | + | '''ЗЖУРИ́ТИ, зжурю, зжуриш,''' док., перех., рідко. Змучити журбою, сумом. | |
+ | Словник української мови: в 11 томах. — Том 3, 1972. — Стор. 565. | ||
− | + | ===[https://goroh.pp.ua/%D0%A2%D0%BB%D1%83%D0%BC%D0%B0%D1%87%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F/%D0%B7%D0%B6%D1%83%D1%80%D0%B8%D1%82%D0%B8 Горох]=== | |
− | + | ||
− | ===[ | + | |
− | + | ||
− | + | ||
+ | '''ЗЖУРИ́ТИ''' | ||
+ | Док. до жури́ти 1. | ||
+ | Журо моя, журо, й ти мене зжурила, ти мене зжурила й з білих ніг звалила. (з народної пісні) | ||
+ | [Саларіно:] Відома річ, Антоніо сумний, бо торгові діла його зжурили. (І. Франко) | ||
==Ілюстрації== | ==Ілюстрації== | ||
{| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
Рядок 24: | Рядок 25: | ||
{{#ev:youtube|rL5OSAkq0ag}} | {{#ev:youtube|rL5OSAkq0ag}} | ||
==Додаткові дані== | ==Додаткові дані== | ||
− | [https://www.5.ua/suspilstvo/osinnia-depresiia-porady-praktychnoho-psykholoha-154717.html Як впоратися з депресією] | + | *[https://www.5.ua/suspilstvo/osinnia-depresiia-porady-praktychnoho-psykholoha-154717.html Як впоратися з депресією] |
+ | *[https://ukrainian_russian.academic.ru/41263/%D0%B7%D0%B6%D1%83%D1%80%D0%B8%D1%82%D0%B8 Що таке зжуритися?] | ||
[[Категорія:Зж]] | [[Категорія:Зж]] |
Поточна версія на 01:41, 15 листопада 2019
Зміст
Словник Грінченка
Зжури́ти, -рю́, -риш, гл. Изсушить печалью. Журба мене зжурила.
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
ЗЖУРИ́ТИ, зжурю, зжуриш, док., перех., рідко. Змучити журбою, сумом. Словник української мови: в 11 томах. — Том 3, 1972. — Стор. 565.
Горох
ЗЖУРИ́ТИ Док. до жури́ти 1. Журо моя, журо, й ти мене зжурила, ти мене зжурила й з білих ніг звалила. (з народної пісні) [Саларіно:] Відома річ, Антоніо сумний, бо торгові діла його зжурили. (І. Франко)