Відмінності між версіями «Легіник»
(→Ілюстрації) |
(→Джерела та література) |
||
Рядок 30: | Рядок 30: | ||
==Джерела та література== | ==Джерела та література== | ||
+ | Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. | ||
==Зовнішні посилання== | ==Зовнішні посилання== |
Версія за 23:36, 4 листопада 2018
Легіник, -ка, м. Ум. отъ ле́гінь.
Зміст
Сучасні словники
ЛЕ́ГІНЬ, геня, ч., діал. Юнак, парубок. Іван був уже легінь, стрункий і міцний, як смерічка (Коцюб., II, 1955, 313); Шляхом урочисто, в ритм пісні, проходять дівчата і легіні (Стельмах, Над Черемошем.., 1952, 120).
Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 4. — С. 461.
Легінь, ня, м. = Парубок. Ішов легінь з полонини на нове подвір’є. Гол. III. 216. Приходя до мене молодці-соколи: легіню, на танець, легіню, на поле! Федьк. І. 44. Ум. Легіник. Ой до мене, легіники! Гол. II. 421.
Словарь української мови: в 4-х тт. / За ред. Б. Грінченка. — К., 1907—1909. — Т. 2. — С. 350.
ле́гінь (зменшено-пестливе — легі́ник) — народна назва юнака, парубка. У зеленій полонині розвилися бучки, І ти легінь, і я легінь — тягнімося в ключки (коломийка); Ішов легінь з полонини на нове подвір’я (Я. Головацький); Іван був уже легінь, стрункий і міцний, як смерічка (М. Коцюбинський); Котилися вози з гори, поламали спиці, Звідали ня легіники, де тут вечорниці (коломийка).
Жайворонок В. В. Знаки української етнокультури: Словник-довідник. — К.: Довіра, 2006. — С. 331.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР.