Відмінності між версіями «Диміти»
(Створена сторінка: '''Диміти, -млю, -миш, '''''гл. ''Дымить, испускать дымъ. Категорія:Ди) |
|||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
'''Диміти, -млю, -миш, '''''гл. ''Дымить, испускать дымъ. | '''Диміти, -млю, -миш, '''''гл. ''Дымить, испускать дымъ. | ||
[[Категорія:Ди]] | [[Категорія:Ди]] | ||
+ | ==Сучасні словники== | ||
+ | ===[http://sum.in.ua Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980) ]=== | ||
+ | . ДИМИТИ і ДИМІТИ, млю, миш; мн. димлять; недок. Виділяти, випускати дим. Лежать села, як купи гною на панському полі, а над ними димлять сахарні й гуральні (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 55); Вдалині, там, де очищали поля від картоплиння, диміло багаття (Михайло Томчаній, Готель.., 1960, 178); | ||
+ | // Погано горіти, виділяючи багато диму. Димить каганець — мідна гільза з-під міни... (Іван Нехода, Хто сіє вітер, 1959, 235); | ||
+ | // перев. чим. Випускати дим при курінні. Хлопці в новеньких козирках [картузах].. димлять цигарками (Степан Васильченко, I, 1959, 375); | ||
+ | // перен. Виділяти пару. Андрій розігнув спину і застромив лопату. Він зігрівся, димів парою, неначе комин (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 33); Між столиками бігали жваві офіціантки, балансуючи великими підносами, на яких диміли тарілки з борщем (Василь Кучер, Трудна любов, 1960, 257); Шестерня виблискує обточеними боками. Синювата, гаряча, що аж димить, залізна стружка падав Федорові під ноги (Дмитро Ткач, Арена, 1960, 233). | ||
+ | Словник української мови: в 11 томах. — Том 2, 1971. — Стор. 277. | ||
+ | |||
+ | |||
+ | ===[http://hrinchenko.com/slovar/znachenie-slova/49934-prjamec.html Словник української мови за редакцією Б.Д.Грінченка]=== | ||
+ | Димі́ти, -млю́, -ми́ш, гл. Дымить, испускать дымъ. | ||
+ | ===[http://ukrlit.org/slovnyk УКРЛІТ.ORG_Cловник]=== | ||
+ | |||
+ | ДИМІ́ТИ див. дими́ти. | ||
+ | Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 2. — С. 278. | ||
+ | Димі́ти, млю́, ми́ш, гл. Дымить, испускать дымъ. | ||
+ | Словарь української мови: в 4-х тт. / За ред. Б. Грінченка. — К., 1907—1909. — Т. 1. — С. 384. | ||
+ | |||
+ | ==Іноземні словники== | ||
+ | ===[http://ukrainian_explanatory.academic.ru Словари и энциклопедии на Академике]=== | ||
+ | димити | ||
+ | і димі́ти, -млю́, -ми́ш; мн. димля́ть; недок. | ||
+ | Виділяти, випускати дим. || Погано горіти, виділяючи багато диму. || перев. чим. Випускати дим під час куріння. || перен. Виділяти пару. | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #ccc solid; border-bottom:5px #ccc solid; text-align:center" | ||
+ | |- valign="top" | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: Диміти1.jpg |x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: Диміти2.jpg |x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення: Диміти3.jpg |x140px]] | ||
+ | |} | ||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | {{#ev:youtube| /9GmxW63HrEM }} | ||
+ | ==Цікаві факти== | ||
+ | ===[http://uk.wikipedia.org/wiki Матеріал з Вікіпедії]=== | ||
+ | |||
+ | ===[https://fakty.com.ua/ua/lifestyle/20180209-pochaly-dymity-u-vuhah-v-amerykantsya-vybuhnuly-bezdrotovi-navushnyky-apple/]=== | ||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Університетський коледж]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2018 року]] |
Версія за 08:49, 24 жовтня 2018
Диміти, -млю, -миш, гл. Дымить, испускать дымъ.
Зміст
Сучасні словники
Словник української мови Академічний тлумачний словник (1970—1980)
. ДИМИТИ і ДИМІТИ, млю, миш; мн. димлять; недок. Виділяти, випускати дим. Лежать села, як купи гною на панському полі, а над ними димлять сахарні й гуральні (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 55); Вдалині, там, де очищали поля від картоплиння, диміло багаття (Михайло Томчаній, Готель.., 1960, 178); // Погано горіти, виділяючи багато диму. Димить каганець — мідна гільза з-під міни... (Іван Нехода, Хто сіє вітер, 1959, 235); // перев. чим. Випускати дим при курінні. Хлопці в новеньких козирках [картузах].. димлять цигарками (Степан Васильченко, I, 1959, 375); // перен. Виділяти пару. Андрій розігнув спину і застромив лопату. Він зігрівся, димів парою, неначе комин (Михайло Коцюбинський, II, 1955, 33); Між столиками бігали жваві офіціантки, балансуючи великими підносами, на яких диміли тарілки з борщем (Василь Кучер, Трудна любов, 1960, 257); Шестерня виблискує обточеними боками. Синювата, гаряча, що аж димить, залізна стружка падав Федорові під ноги (Дмитро Ткач, Арена, 1960, 233). Словник української мови: в 11 томах. — Том 2, 1971. — Стор. 277.
Словник української мови за редакцією Б.Д.Грінченка
Димі́ти, -млю́, -ми́ш, гл. Дымить, испускать дымъ.
УКРЛІТ.ORG_Cловник
ДИМІ́ТИ див. дими́ти. Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 2. — С. 278. Димі́ти, млю́, ми́ш, гл. Дымить, испускать дымъ. Словарь української мови: в 4-х тт. / За ред. Б. Грінченка. — К., 1907—1909. — Т. 1. — С. 384.
Іноземні словники
Словари и энциклопедии на Академике
димити і димі́ти, -млю́, -ми́ш; мн. димля́ть; недок. Виділяти, випускати дим. || Погано горіти, виділяючи багато диму. || перев. чим. Випускати дим під час куріння. || перен. Виділяти пару.
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |