Відмінності між версіями «Стіжок»
(→Зовнішні посилання) |
|||
(не показані 3 проміжні версії цього учасника) | |||
Рядок 2: | Рядок 2: | ||
'''Стіжо́к, -жка, '''''м. ''1) Ум. отъ '''стіг. '''2) Родъ мужской стрижки. ''Чоловіки стрижені усі густо в стіжок, а підголених чубів щось не видно було. ''О. 1862. IX. 62. | '''Стіжо́к, -жка, '''''м. ''1) Ум. отъ '''стіг. '''2) Родъ мужской стрижки. ''Чоловіки стрижені усі густо в стіжок, а підголених чубів щось не видно було. ''О. 1862. IX. 62. | ||
+ | |||
+ | ==Сучасні словники== | ||
+ | Тлумачення слова у сучасних словниках | ||
+ | Стри́жений (остри́жений) в стіжо́к — стрижений кружком. На покуті, під божницею, розсівся Плачинда. На його стриженому в стіжок волоссі цятками і короткими смужками масно виблискує олива (Стельмах, І, 1962, 308). | ||
+ | ора́ «Стіжо́к» — гора-останець, геологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована між селами Стіжком і Антонівцями Шумського району Тернопільської області, неподалік від гори Уніас, у кварталі 55 виділах 13-16, кварталі 56 виділах 10-11 лісового урочища «Антонівці-Свинодебри» Волинського лісництва. | ||
+ | |||
+ | Площа — 9,8 га, статус пам'ятки природи отриманий у 1971 році[1]. | ||
+ | |||
+ | ==Ілюстрації== | ||
+ | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
+ | |- valign="top" | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Photoicon.png|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Photoicon.png|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Photoicon.png|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Photoicon.png|x140px]] | ||
+ | |} | ||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | |||
+ | ==Див. також== | ||
+ | |||
+ | ==Джерела та література== | ||
+ | |||
+ | ==Зовнішні посилання== | ||
+ | |||
+ | https://www.youtube.com/watch?v=Hnpsca9rJyE | ||
+ | |||
+ | |||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/ДОб-3-14-4.6з]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2018 року]] | ||
[[Категорія:Ст]] | [[Категорія:Ст]] | ||
Стіжок[ред. | ред. код] | Стіжок[ред. | ред. код] |
Поточна версія на 22:48, 17 жовтня 2018
Стіжо́к, -жка, м. 1) Ум. отъ стіг. 2) Родъ мужской стрижки. Чоловіки стрижені усі густо в стіжок, а підголених чубів щось не видно було. О. 1862. IX. 62.
Зміст
Сучасні словники
Тлумачення слова у сучасних словниках Стри́жений (остри́жений) в стіжо́к — стрижений кружком. На покуті, під божницею, розсівся Плачинда. На його стриженому в стіжок волоссі цятками і короткими смужками масно виблискує олива (Стельмах, І, 1962, 308). ора́ «Стіжо́к» — гора-останець, геологічна пам'ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована між селами Стіжком і Антонівцями Шумського району Тернопільської області, неподалік від гори Уніас, у кварталі 55 виділах 13-16, кварталі 56 виділах 10-11 лісового урочища «Антонівці-Свинодебри» Волинського лісництва.
Площа — 9,8 га, статус пам'ятки природи отриманий у 1971 році[1].
Ілюстрації
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
Зовнішні посилання
https://www.youtube.com/watch?v=Hnpsca9rJyE Стіжок[ред. | ред. код] Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії. Перейти до навігаціїПерейти до пошуку село Стіжок Країна
Україна
Область Тернопільська область
Район/міськрада Шумський
Рада/громада Стіжоцька сільська рада Код КОАТУУ 6125887500 Облікова картка Стіжок
Основні дані Засноване 890 Населення 496 Територія 2.553 км² Густота населення 194.28 осіб/км² Поштовий індекс 47120 Телефонний код +380 3558 Географічні дані Географічні координати
50°10′47″ пн. ш.25°51′57″ сх. д.Координати: 50°10′47″ пн. ш. 25°51′57″ сх. д.
Відстань до районного центру 25 км Найближча залізнична станція Кременець
Відстань до залізничної станції 11 км
Місцева влада
Адреса ради 47120, с. Стіжок
Карта
Стіжок
Стіжок
________________________________________
Стіжок на Вікісховищі
У Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: Стіжок (гора). Стіжо́к — село Шумського району Тернопільської області. Розташоване на півночі району. Центр сільради. У зв'язку з переселенням мешканців хутір Майдан виведений з облікових даних. Населення — 449 осіб (2007). Є пам'ятки природи — Стіжоцький сосняк, ботанічні заказники Стіжоцькі чорниці; гора-останець Стіжок.
Зміст • 1Історія o 1.1Археологічні пам'ятки o 1.2Княжий період o 1.3Литовсько-польський період o 1.4Період Російської імперії o 1.520 століття • 2Пам'ятки • 3Соціальна сфера • 4Література • 5Посилання Історія[ред. | ред. код] Археологічні пам'ятки[ред. | ред. код] Поблизу села виявлено археологічні пам'ятки передкарпатської культури шнурової кераміки і давньоруської культури; Княжий період[ред. | ред. код] Перша писемна згадка — 1064 року як містечко Істожок. 1261 року внаслідок переговорів князя Василька Романовича з Бурундаєм оборонні укріплення Стіжка зруйнував Лев Данилович. Литовсько-польський період[ред. | ред. код] У 14 столітті Стіжок — королівське місто з обмеженою маґдебурґією, тут була тимчасова резиденція польського короля Казимира III. 1373 року Стіжок — окружний центр, від 1366 належав Луцькому князеві Любарту, 1392 — Левові СвидригайлуОльгердовичу, 1545 — князям Святополк-Четвертинським, згодом — князям Збаразьким і Вишневецьким. Період Російської імперії[ред. | ред. код] Після польського повстання 1863 село належало російському чиновникові графу Александру Вороніну. Діяли «Просвіта» та інші товариства. 20 століття[ред. | ред. код] 9 травня 1943 німецько-нацистські війська спалили Стіжок і вбили 53 мешканці. Пам'ятки[ред. | ред. код] • Церкви • Преображення Господнього (1872) • Святої Трійці (1651, обидві — муровані), • 2 каплички. • Споруджено могилу воїнам ЧА (1951), пам'ятник жертвам нацизму та воїнам-односельцям, полеглим у німецько-радянській війні (1965). • Геологічна пам'ятка природи місцевого значення Гора «Стіжок». • Ботанічна пам'ятка природи місцевого значення Стіжоцький сосняк. Соціальна сфера[ред. | ред. код] Працюють ЗОШ 1-2 ступ., клуб, бібліотека, ФАП, Стіжоцький краєзнавчий музей, відділення зв'язку, торговельний заклад. Література[ред. | ред. код] • Портал «Тернопільщина» • М. Бесараб, В. Уніят. Стіжок // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — 708 с. — ISBN 978-966-528-279-2. — С. 354–355. • В. Д. Собчук. Стожек (Стіжок) // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наук. думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 858. — ISBN 978-966-00-1290-5. Посилання[ред. | ред. код] • Stożek // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. — Warszawa : Filip Sulimierski i Władysław Walewski, 1890. — T. XI : Sochaczew — Szlubowska Wola. (пол.).— • S. 378-379. (пол.)
https://www.youtube.com/watch?v=Hnpsca9rJyE
Стог
☆ 📧
Стог сена, снизу для проветривания деревяными жердями оборудована небольшая полость Стог — большая высокая, сужающаяся к вершине, обычно округлой формы, с закругленной вершиной куча сена, соломы или снопов, плотно уложенных для хранения под открытым небом[1][2]. Стог складывают обычно из множества копён.
Стог растянутой прямоугольной формы называется скирдой, а растянутой округлой формы из соломы — омётом[3][4][5][6].
Содержание 1 Этимология 2 Общие факты 3 Обитатели стога 4 В искусстве 5 Интересные факты 6 См.также 7 Примечания Этимология Стог — общеславянское слово индоевропейской природы, буквально — «покрытое», родственно др.-прус. steege «сарай», греч. stegō «покрываю», лит. stógas «крыша», лат. tectum — «крыша», tegere «покрывать», toga «одежда»[7][8][9].
Общие факты
Стог сена в Виницe, Республика Македония
Les Meules, Арман Гийомен (1890-1895). Стог отличается от скирды по форме. Если скирда продолговатая, то стог чаще всего имеет округлую форму с радиусом у основания до 1,5—2,0 м и высотой до 5—7 м. Чтобы стог стоял прямо в его центре в землю вертикально втыкается специальный шест — стожар. Если размеры стога достаточно большие для его поддержки в землю могут втыкаться ещё несколько шестов по диагонали к центральному. Для этих же целей используется островина — жердь с длинными остатками ветвей, составляющие ось стога при укладке сена. Малый стог (до 3 м высотой) обычно называют копной и ставят обычно без всяких шестов и на короткое время, чтобы защитить сено во время сенокоса от дождя, либо для транспортировки сена к месту складывания стога. В настоящее время для длительной защиты от атмосферных осадков стога могут накрывать полиэтиленом, к краям которого привязываются тяжёлые предметы, чтобы полиэтилен не сдувало ветром. Чтобы сено в стоге продувалось снизу и не отсырело, стог наваливают не прямо на землю, а на специальный деревянный помост. В крестьянских хозяйствах для хранения стогов устраиваются отгороженные места, называемые «остожье» или «стоговище».
Процесс укладки сена или соломы в стога называется «стогование». При этом сено укладывают сначала по периметру будущего стога, затем — заполняют среднюю часть, и так слой за слоем. При постройке большого стога разделяют подающих сено вилами, и принимающих, которые стоят непосредственно на стоге и укладывают сено в вышеозначенном порядке и попутно своим весом утрамбовывают его. Процесс закрытия стога, то есть построения куполообразной вершины требует определённого мастерства, и его обычно доверяют старым и опытным работникам. Вся хитрость в том, чтобы на самой вершине так уложить сено, чтобы дождевая вода стекала со стога, а не проникала внутрь. Для этих же целей, после складывания, стог причёсывают деревянными граблями сверху вниз. Сверху, обычно, поперёк укладывают скрученные вершиной 1-2 пары веток, либо веревку с привязанным к концу грузом для предотвращения разметания и сдувания сена порывами ветра. Для транспортировки стогов волоком в зимнее время используется тракторный прицеп самосвального типа — стоговоз, либо транспортируют перегрузкой сена из стогов в кузов транспортного средства (прицепа) в летне-осеннее время.
Для учёта урожая сена по объёму и весу устанавливают объём стогов, после чего по данным обмера определяют вес сена по специальной методике, разработанной Всесоюзным научно-исследовательским институтом[10].
Обитатели стога Стога становятся местом обитания мыши-малютки, обыкновенной, рыжей и серой полёвки. Для предотвращения этого не рекомендуется располагать стога на посевах, рядом с садами или лесом. В стоге сена может сделать своё логово и горностай. Домовая мышь и заяц-русак часто зимуют в стогах. Заяц-беляк может кормиться сеном из стога. Опасность для стогов представляют и различные плесневые грибы, поражающие зерно, фураж, солому и сено. Они могут сделать сено или зерно непригодными к использованию из-за токсичности метаболитов гриба. При сильном развитии плесневых грибов в соломе возможно саморазогревание и даже воспламенение стогов.
В искусстве
Стог сена. С. Есенин Хорошо бы, на стог улыбаясь, Мордой месяца сено жевать… Где ты, где, моя тихая радость — Всё любя, ничего не желать?
Стога сена являются неотъемлемым атрибутом сельского пейзажа и крестьянской жизни. В народном творчестве стог породил множество пословиц, поговорок и сравнений: «Хвали рожь в стогу, а барина в гробу!», «Искать иголку в стоге сена», «подщипанный как стог», «сваливать стогом».
Стога часто встречаются в стихотворениях о деревне у Сергея Есенина («Знаю, выйдешь к вечеру за кольцо дорог, / Сядем в копны свежие под соседний стог. / Зацелую допьяна, изомну, как цвет, / Хмельному от радости пересуду нет.»; «Еду на баркасе, / Тычусь в берега. / Церквами у прясел / Рыжие стога.»; «Счастлив, кто в радости убогой, / Живя без друга и врага, / Пройдёт просёлочной дорогой, / Молясь на копны и стога.»), Алексея Толстого («Ой, стога, стога, на лугу широком / Вас не перечесть, не окинуть оком, / Ой, стога, стога, в земляном болоте, / Стоя на часах, что вы стережёте?»), Н. А. Некрасова («Стонет он по полям, по дорогам… / В рудниках на железной цепи, / Стонет он под овином, под стогом, / Под телегой, ночуя в степи»), Д. Б. Кедрина и у многих других поэтов.
Привлекали стога и внимание живописцев. У французского импрессиониста Клода Моне есть серия из 25 картин, посвящённых стогам. Эта серия была написана летом 1890 года в Живерни. В ней Моне стремился передать различную степень освещённости стогов при различной погоде и в разное время суток. Некоторые причисляют к этой серии ещё пять картин со стогами, написанных Моне летом 1888 года. Стога, изображённые на картинах Моне, состоят из пшеничных колосьев, накрытых соломой для защиты от осадков. Такой метод сохранения зерна в Нормандии возник из-за недостатка молотилок в середине XIX века. Хотя урожай собирали ещё в июле, часто колосья из последних стогов на некоторых фермах перемалывались только к марту следующего года. Этот метод укладки стогов использовался в течение около ста лет, до появления уборочных комбайнов. Моне заметил стога во время обычной прогулки и попросил свою приёмную дочь Бланш Гошеде принести ему два холста для облачной и ясной погоды. Однако, потом он понял, что этого будет недостаточно, чтобы изобразить все детали стогов при различных условиях.
Винсент ван Гог также писал картины, посвящённые стогам: «Стога сена рядом с фермой» (Арль, 12-13 июня 1888), «Пшеничное поле со стогом пшеницы или сена» (Овер-сюр-Уаз, июль 1890).
Интересные факты
Парашютист, приземлившийся мимо стога на заднем плане
Один из «Стогов» Клода Моне Стог сена может использоваться парашютистами для смягчения удара о землю. Во время Великой Отечественной войны как советские, так и немецкие танки маскировались в стогах. Один из известных случаев маскировки танка под стог сена произошёл во время первого боя танков типа Тигр II в августе 1944 года возле польской деревни Оглундув. Тогда экипаж советского танка Т-34-85 под командованием младшего лейтенанта А. П. Оськина, защищавший дорогу от Оглендува к Сташуву, замаскировал машину под стог сена, так как это направление было наиболее танкоопасно. Когда три немецких танка подошли на расстояние 200—400 метров, Оськин открыл огонь и сумел подбить все три танка. За этот бой он получил звание Героя Советского Союза, а весь экипаж — ордена.[11] Из-за сходства со стогом одна из скал на реке Белой была названа «Стог».[1] По той же причине получила своё название и 71-метровая скала «Стог сена» (англ. Haystack Rock), расположенная на северо-западном побережье США в штате Орегон. Эта скала является популярной достопримечательностью.
См.также Стог в Викисловаре? Стог в Викицитатнике? Копна Оборог Скирда Примечания
Стог, Толковый словарь Ушакова. Стог, Большая советская энциклопедия. — М.: Советская энциклопедия 1969—1978. Стог, Сельскохозяйственный словарь-справочник. Омёт, Большая советская энциклопедия. — М.: Советская энциклопедия 1969—1978. Скирда, Большая советская энциклопедия. — М.: Советская энциклопедия 1969—1978. Скирда, Толковый словарь Ожегова. Стог, Школьный этимологический словарь русского языка. Происхождение слов. — М.: Дрофа Н. М. Шанский, Т. А. Боброва 2004. Стог, Этимологический словарь Крылова. Стог, Этимологический словарь русского языка. — М.: Прогресс М. Р. Фасмер 1964—1973. Андреев Н. Г. Учёт сена // Полеводство и луговое кормопроизводство. — 3-е изд., перераб. и доп. — М.: Агропромиздат, 1989. Моргунов М. Железный марш // Вокруг света. — апрель 2003. —.