Відмінності між версіями «Гайдарь»
(Створена сторінка: '''Гайдарь, -ря, '''''м. ''Пастухъ овецъ. Зміев. у. Ум. '''Гайдарик. ''' Категорія:Га) |
(→Джерела та література) |
||
(не показані 7 проміжних версій ще одного учасника) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
'''Гайдарь, -ря, '''''м. ''Пастухъ овецъ. Зміев. у. Ум. '''Гайдарик. ''' | '''Гайдарь, -ря, '''''м. ''Пастухъ овецъ. Зміев. у. Ум. '''Гайдарик. ''' | ||
[[Категорія:Га]] | [[Категорія:Га]] | ||
+ | |||
+ | Гайдарь або чабан — назва пастуха овець та іншої худоби в Росії, Казахстані, Азербайджані, Туреччині, Румунії, Молдови і частини України, а також у народів Кавказу і Середньої Азії. | ||
+ | |||
+ | ==Історія== | ||
+ | В даний час пасовищне тваринництво розвинене в Росії (на Півдні, у Татарстані, Башкирії, Удмуртська республіка та ін), Казахстані, Киргизії, Монголії і західних регіонах Китаю. | ||
+ | |||
+ | Враховуючи кочову специфіку пасовищного вівчарства, в цих регіонах чабани пасуть вівець верхи на коні у супроводі сторожових собак. Раніше життя чабанів було важке, завжди в степу, на сонці або взимку в кошарі при уважному нагляді за вівцями, щоб вони не були занесені снігом, не піддалися нападу вовків або скотокрадів. | ||
+ | |||
+ | В Румунії, Молдові та на Півдні Росії, звичайні приналежності чабана: герлига — довга палиця з гачком на кінці, для захоплення овець за ноги, гайтан — пояс з висячою кишенею (заман), щипцями для виймання у хворих овець черв'яків (джермела), рогом (для дьогтю і синього каменю, яким присипаються рани овець) і ножем. Типовий атрибут чабана — флуер або сопілка. | ||
+ | |||
+ | Більшість слів, що описують побут вівчарів, прийшли з тюркських та румунських мов. Із занепадом вівчарства в Російській Імперії, як пише ЭСБЕ, чабани починають зникати; нині вони зустрічаються все рідше і рідше. Звичайно на одну отару в 1 000 — 1 500 овець покладається один лічман (лічильник), два чабана і один горбачий . У киргизів помічник чабана називається сакмалщиком. | ||
+ | |||
+ | ==Етимологія== | ||
+ | Згідно словника Фасмера, українське чабан запозичене з турецької або кримськотатарської çoban («пастух»), яке, в свою чергу, сходить до перської šubān («пастух»). По всій імовірності Фасмер мав на увазі під турецькою мовою тюркські мови. Враховуючи ранні контакти українців з кочовими племенами (половцями, печенігами і т. д.), проникнення відбувалося в 1 тисячолітті н. е., а також пізніше, в період Золотої Орди. | ||
+ | |||
+ | ==Цікаві факти== | ||
+ | В імперський період Росії невелика етнографічна колекція чабанського приладдя перебувала в Харківському етнографічному музеї. | ||
+ | Чабан — поняття, яке застосовується всіма євразійськими народами, так чи інакше пов'язаними історично з кочовим способом життя, або контактуючими з кочівниками. | ||
+ | Чабани — постійні герої повістей відомого радянського киргизького письменника Ч. Айтматова. | ||
+ | Узбекистанський чабан казах Д. Балиманов був двічі Героєм Соціалістичної Праці в СРСР. | ||
+ | Першим у Росії чабаном — Героєм Росії 9 жовтня 2007 року став бурят з Читинської області Бабу-Доржо Михайлов. | ||
+ | У Румунії сузір'я Ліра називають Чабан з вівцями (рум. ciobanul-cu-oile). Вега — чабан, а інші чотири зірки — вівці. Така назва сузір'я найчастіше зустрічається у районі Брашова. | ||
+ | В етнографічному комплексі «Фрумушика-Нова», розташованому на території Тарутинського району Одеської області України, встановлена найвища статуя чабана у світі. | ||
+ | |||
+ | Статуя чабана з граніту заввишки 18,97 м в день фіксації рекорду 4 грудня 2016 року. Україна, Одеська область, Тарутинський район, Етнографічний комплекс «Фрумушика-Нова». | ||
+ | Її висота без постаменту становить 16,43 м. | ||
+ | ==Зображення== | ||
+ | {| style="width:100%; margin-top:2em; vertical-align:top; border-top:5px #66CDAA solid; border-bottom:5px #66CDAA solid; text-align:center" | ||
+ | |- valign="top" | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:3946661.jpg|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:Kazakh_shepard_with_dogs_and_horse.jpg|x140px]] | ||
+ | |style="width:20%; padding-top:1em;"| [[Зображення:1448438125_gray_1.jpg|x140px]] | ||
+ | |} | ||
+ | |||
+ | ==Медіа== | ||
+ | {{#ev:youtube|uF-xco71FAM}} | ||
+ | |||
+ | ==Див. також== | ||
+ | |||
+ | ==Джерела та література== | ||
+ | |||
+ | Чабан // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907.(рос.)(рос.) | ||
+ | Кухаренко, Яков Герасимович. . | ||
+ | Талавирь. . — Т. IV. | ||
+ | ==Зовнішні посилання== | ||
+ | [[Категорія:Словник Грінченка і сучасність/Факультет здоров’я, фізичного виховання і спорту]] | ||
+ | [[Категорія:Слова 2018 року]] |
Поточна версія на 12:19, 10 жовтня 2018
Гайдарь, -ря, м. Пастухъ овецъ. Зміев. у. Ум. Гайдарик.
Гайдарь або чабан — назва пастуха овець та іншої худоби в Росії, Казахстані, Азербайджані, Туреччині, Румунії, Молдови і частини України, а також у народів Кавказу і Середньої Азії.
Зміст
Історія
В даний час пасовищне тваринництво розвинене в Росії (на Півдні, у Татарстані, Башкирії, Удмуртська республіка та ін), Казахстані, Киргизії, Монголії і західних регіонах Китаю.
Враховуючи кочову специфіку пасовищного вівчарства, в цих регіонах чабани пасуть вівець верхи на коні у супроводі сторожових собак. Раніше життя чабанів було важке, завжди в степу, на сонці або взимку в кошарі при уважному нагляді за вівцями, щоб вони не були занесені снігом, не піддалися нападу вовків або скотокрадів.
В Румунії, Молдові та на Півдні Росії, звичайні приналежності чабана: герлига — довга палиця з гачком на кінці, для захоплення овець за ноги, гайтан — пояс з висячою кишенею (заман), щипцями для виймання у хворих овець черв'яків (джермела), рогом (для дьогтю і синього каменю, яким присипаються рани овець) і ножем. Типовий атрибут чабана — флуер або сопілка.
Більшість слів, що описують побут вівчарів, прийшли з тюркських та румунських мов. Із занепадом вівчарства в Російській Імперії, як пише ЭСБЕ, чабани починають зникати; нині вони зустрічаються все рідше і рідше. Звичайно на одну отару в 1 000 — 1 500 овець покладається один лічман (лічильник), два чабана і один горбачий . У киргизів помічник чабана називається сакмалщиком.
Етимологія
Згідно словника Фасмера, українське чабан запозичене з турецької або кримськотатарської çoban («пастух»), яке, в свою чергу, сходить до перської šubān («пастух»). По всій імовірності Фасмер мав на увазі під турецькою мовою тюркські мови. Враховуючи ранні контакти українців з кочовими племенами (половцями, печенігами і т. д.), проникнення відбувалося в 1 тисячолітті н. е., а також пізніше, в період Золотої Орди.
Цікаві факти
В імперський період Росії невелика етнографічна колекція чабанського приладдя перебувала в Харківському етнографічному музеї. Чабан — поняття, яке застосовується всіма євразійськими народами, так чи інакше пов'язаними історично з кочовим способом життя, або контактуючими з кочівниками. Чабани — постійні герої повістей відомого радянського киргизького письменника Ч. Айтматова. Узбекистанський чабан казах Д. Балиманов був двічі Героєм Соціалістичної Праці в СРСР. Першим у Росії чабаном — Героєм Росії 9 жовтня 2007 року став бурят з Читинської області Бабу-Доржо Михайлов. У Румунії сузір'я Ліра називають Чабан з вівцями (рум. ciobanul-cu-oile). Вега — чабан, а інші чотири зірки — вівці. Така назва сузір'я найчастіше зустрічається у районі Брашова. В етнографічному комплексі «Фрумушика-Нова», розташованому на території Тарутинського району Одеської області України, встановлена найвища статуя чабана у світі.
Статуя чабана з граніту заввишки 18,97 м в день фіксації рекорду 4 грудня 2016 року. Україна, Одеська область, Тарутинський район, Етнографічний комплекс «Фрумушика-Нова». Її висота без постаменту становить 16,43 м.
Зображення
![]() |
![]() |
![]() |
Медіа
Див. також
Джерела та література
Чабан // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907.(рос.)(рос.) Кухаренко, Яков Герасимович. . Талавирь. . — Т. IV.